"...på ét ulyksaligt døgn..."
"...sank øen Atlantis ned på havets bund." Platon, 360 f. Kr.
Idiot! Du har tilintetgjort os!
Flodbølgen nærmer sig! Vi må advare Atlantis!
Det er for sent!
Til beskyttelsesrummene! Til beskyttelsesrummene!
Denne vej, Deres Højhed. Hurtigt!
Kida, kom!
Lad den være, Kida! Der er ikke tid!
Mor!
Luk øjnene, Kida! Kig ikke!
DET FORSVUNDNE RIGE
Jeg takker bestyrelsen for at møde op. Vi har alle hørt legenden om Atlantis.
Et kontinent i Atlanten, hvis civilisation havde en teknologi bedre end vor egen.
Lfølge Platon blev øen ramt af en naturkatastrofe, som sank den.
"Hvorfor Atlantis?" spørger I måske. "Er det ikke bare en myte?"
Der tager I fejl.
10.000 år inden ægypterne byggede pyramiderne -
- havde Atlantis elektricitet, lægevidenskab -
- selv fly... Umuligt? Nej, ikke for dem.
Flere gamle kulturer var enige om, at Atlantis havde en kraftkilde -
- som var kraftigere end damp, kul og vor moderne forbrændingsmotorer.
Mine herrer. Jeg foreslår, at vi leder efter Atlantis -
- og kraftkilden og får den op til overfladen.
Her har vi en middelalderlig tekst, som nævner "Vogterens Bog".
Bogen skulle skildre Atlantis, og hvor det lå.
Lfølge en gammel oversættelse af en vikingetekst skal bogen være i Irland.
Men efter at sammenligne teksten med runerne på dette vikingeskjold -
- opdagede jeg, at et bogstav var blevet fejlfortolket.
Skifter man bogstavet ud med det rette -
- ser vi, at "Vogterens Bog", nøglen til Atlantis, ikke findes i Irland...
...men i Island!
Afvent reaktion...
Nu kan I stille spørgsmål.
Undskyld mig et øjeblik.
Kartografi og Lingvistik, Milo Thatch.
Ja. Et øjeblik.
Undskyld mig, mr Hickenbottom.
Er det bedre?
Det var så lidt.
Som I kan se på... kortet...
...som jeg har tegnet...
...har jeg tegnet den rute ind, vi skal tage til Island for at hente bogen.
Så er der fest!
Nu skal jeg endelig ud af fangehullet!
"Kære mr Thatch. Deres møde er flyttet fra kl. 16.30 til 15.30."
"Mr Thatch. Da De udeblev, er Deres forslag afvist. Hav en god weekend."
Det kan de ikke gøre!
Unge Thatch bliver mere og mere tosset for hvert år, der går.
Hører jeg ordet "Atlantis" igen, springer jeg ud foran en bus!
- Jeg skubber dig gerne! - Mr Harcourt!
- Der er han! - Vent!
- Hvordan fandt du os? - Vent!
- Hvor er vagten? - Hør på mig, mr Harcourt!
Sir.
Mr Harcourt!
Jeg har nye beviser.
Mr Harcourt, stands! Sir, kan De holde...? Se her...
Dette museum støtter ekspeditioner baseret på fakta, ikke på folkesagn!
- Desuden har vi brug for dig hér. - Jaså?
Ja, snart er det vinter, og så skal fyret passes. Kør, Heinz!
Der findes en bog. Den er på Island. Denne gang er jeg sikker!
Jeg havde håbet på at slippe for det her...
...men det her er min opsigelse!
Hvis De afviser mit forslag...
...så siger jeg op!
Jeg mener det, sir. Hvis De nægter at...
Vil du ofre din karriere, ligesom din farfar gjorde?
Du er begavet, Milo. Spild ikke din tid på sagn.
Jeg kan bevise, at Atlantis eksisterer!
Vil du på en ekspedition? Tag en vogn til floden og spring i!
Det kolde vand kan måske få dig til at vågne op!
Jeg er hjemme. Fluffy?
Misser.
Milo James Thatch...?
Hvem er du? Hvordan er du kommet ind?
Jeg kom ned igennem skorstenen. Ho, ho, ho... Jeg hedder Helga Sinclair.
Jeg repræsenterer min arbejdsgiver, som har et interessant forslag.
- Er du interesseret? - Hvem er din arbejdsgiver?
Denne vej. Dryp ikke på Caravaggio-maleriet.
Skynd dig. Mr Whitmore bryder sig ikke om at vente.
Tiltal ham som "mr Whitmore" og "sir". Sid ikke uopfordret. Vær kortfattet.
Er du med?
Og slap af. Han bider ikke... så tit.
- Farfar? - Den bedste opdagelsesrejsende.
Preston Whitmore. Det er hyggeligt at møde dig.
- Vil du lave lidt yoga med mig? - Nej tak...
- Kendte De min farfar? - Vi læste sammen. Vi gik ud i 1866.
Vi var venner, til han døde.
Han slæbte mig med på nogle fjollede ekspeditioner. Han var tosset!
- Han talte tit om dig. - Han nævnte aldrig Dem...
Jeg kan lide at være privat.
Diskret.
- Hvorfor er jeg her? - Se på bordet.
Det er til dig.
Fra min farfar...
Han bad mig passe på den -
- og give den til dig, når du var klar.
Det er umuligt. Det er "Vogterens Bog"!
Denne bog viser vejen til Atlantis, det forsvundne kontinent.
Atlantis! Jeg er ikke født i går!
Se her. Koordinater, ledetråde... Det er her alt sammen!
- Det er det rene volapyk. - Den er skrevet på et uddødt sprog.
- Værdiløst! - Bare svært.
- Jeg har studeret uddøde sprog, så... - Det er sikkert en forfalskning.
Min farfar ville have vidst, om det var en forfalskning, også mig.
Jeg tør vædde mit liv på, at bogen er ægte!
Hvad vil du så gøre med den?
- Skaffe økonomisk støtte. Museet... - De vil aldrig tro dig.
- Jeg skal nok få dem til at tro mig! - Som du gjorde i dag?
Ja! Nej... Hvordan vidste de...? Glem dem!
Jeg vil finde Atlantis, om jeg så skal ro dertil!
Tillykke, Milo. Det var lige, hvad jeg ville høre. Men glem robåden!
Vi rejser dertil med stil!
- Alt er klappet og klart! - Hvorfor?
I årevis fablede din farfar om den bog.
Jeg troede ikke på det, så jeg væddede med tossehovedet.
"Hvis du finder bogen, finansierer jeg ekspeditionen, og du får et kys!"
Det var pinligt, da han fandt den...
Din farfar er borte nu, men Preston Whitmore holder altid sit ord.
Hører du, Thatch? Jeg vil have ren samvittighed, når jeg dør!
Din farfar var en stor mand. Du er nok ikke klar over hvor stor.
De fjolser på museet ødelagde ham, gjorde nar af ham...
Han døde en knækket mand.
Hvis jeg bare kan finde ét bevis, så vil jeg være tilfreds.
Thatch...
- Hvad venter vi på? Vi skal i gang! - De har brug for en besætning.
- Det er ordnet! - Ingeniører og geologer...
Jeg har de bedste. Gaetan Moliere, geolog og graver med næse for jord.
Vincenzo Santorini, demolering. Jeg hjalp ham ud af fængsel.
Audrey Ramirez. Hun har glemt mere om motorer, end vi vil lære.
- De fandt bogen. - Hvor var den henne?
- På Island. - Jeg vidste det!
Det eneste, vi mangler nu, er en ekspert i volapyk.
Du kan tage over, hvor din farfar stoppede eller blive i fyrrummet.
- Det her er virkeligt. - Du er ved at fatte det.
Jeg må sige op.
Det har du allerede gjort. Ingen løse ender.
- Jeg må sige lejligheden op. - Det er gjort.
- Mit tøj? Mine bøger? - Pakket og opmagasineret.
Min kat?
- Jøsses... - Din farfar plejede at sige:
"Vi vil blive husket for de gaver, vi efterlader."
Denne bog er hans gave til dig.
Atlantis venter... Hvad siger du?
Jeg er med! Det vil De ikke komme til at fortryde.
Jeg er så glad, at jeg ikke kan holde det i mig.
Gulerødder? Jeg har ikke engang spist gulerødder.
Alle mand til ubådsdokken.
Til den, der skiftede B'et ud med et D på "skib"-skiltet... meget morsomt.
Undskyld... Jeg skal melde mig.
- Ja, mr Thatch. - Det er dig!
- Blondie, jeg har en høne at plukke. - Vent... Hvad er der nu, Cookie?
Du har fyldt min vogn med en masse unødvendige ting. Se her...
Kanel, oregano, koriander...
Hvad i hede hulen er koriander?
- Og hvad er det her? - Salat.
Salat?
En grøntsag... Mandskabet har brug for en varieret kost.
Kosten er allerede varieret: Bønner, bacon, whisky og spæk.
Pak så, cowboy!
Alle mand til ubådsdokken.
Lastningen er snart slut.
Hallo, Piphans. Ponyekspressen er deromme...
Undskyld mig. Du tabte dy... dy... dynamitten.
Hvad har du ellers?
Krudt, nitroglycerin, notesblokke...
...lunter, væger, lim og clips. Store clips.
Bare kontormaterialer.
Milo! Det her er kaptajn Rourke, som ledte Islandsekspeditionen.
Det er en fornøjelse at møde gamle Thaddeus' barnebarn.
Bogen har fine billeder, men jeg foretrækker en western.
- Imponerende, ikke? - De holder Deres løfte!
Din farfar sagde altid, at viden er uvurderlig.
Ja, det her er billigt i forhold til, hvad vi kommer til at lære.
Ja, det bliver en berigende rejse.
Der er nu et kvarter til afrejse.
Mr Whitmore, det er tid.
- Farvel, mr Whitmore! - Gør os stolte, knægt!
Klar til dykning!
- Løjtnant, tag hende ned. - Gå ned på 50 meters dybde.
- 50 meters dybde. - Fem graders dykkevinkel!
Ned!
I aften serveres der bønner i tomatsovs. Derefter musik.
Hvem har skrevet det her?
Du har forstyrret jorden.
Du har forstyrret jorden! Jord fra hele verden.
England må aldrig blandes sammen med Frankrig!
- Hvad laver det i min seng? - Du spørger for meget. Hvem er du?
- Det skal jeg tids nok finde ud af. - Slip!
Stå stille!
Der er du! Fortæl om dig selv, min lille ven.
Pergamentfiber, 500 f. Kr., blyant, farveplet fra regeringsbygninger.
Du har en to-årig perserkat, nummer tre ud af et kuld på syv.
Fingeraftrykkene tilhører en korttegner...
...og en lingvist!
Det er uhørt! Ud med dig! Ud, ud, ud!
Satte du dig i jorden? Moliere, du skal være sød mod de andre børn.
Jeg har sæbe og bruger den gerne.
Kryb ind i dit hul igen!
- Jeg er Joshua Sweet, militærlæge. - Milo Thatch.
Du har tid klokken 15, men hvorfor vente?
Lfølge kataloget kan den save igennem et lårben på 28 sekunder.
Jeg kan klare det på den halve tid. Stik tungen frem.
Hvor kommer du fra? Jaså? Der er smukt. Fisker du?
Jeg hader at fiske. Jeg hader fisk, færdigt arbejde.
- Fyld dem her. - Med hvad?
Milo Thatch til broen.
Tak... Det var rart at møde dig.
Det var også rart at møde dig.
Så jeg spurgte, hvad der var galt med min forlorne hare...
Vent lidt, Margie.
Sir, vi er ved at nærme os koordinaterne.
- Så tager vi os et kig. - Sæt kurs mod 240.
Bovroret 15 grader ned, styrbord 240.
Velkommen til broen, mr Thatch.
Hør godt efter, hvad mr Thatch har at at sige.
Goddag... Kan alle høre mig?
Her er nogle lysbilleder.
Det første billede viser en skabning -
- som var så skræmmende, at sømænd blev gale af at se på den.
Undskyld. Forkert billede.
Jeg plejede at stjæle penge fra den slags.
Her har vi en tegning af Leviathanen, som vogter porten til Atlantis.
Til den der vil hvidvin være bedst.
Det er en søslange, beskrevet i Jobs bog:
"Der står flammer ud af gabet på den, gnisterne fyger fra den."
Men det er nok bare en skulptur.
- Hvad så, når vi finder mesterværket? - Hvornår skal vi grave?
Det behøver vi ikke. Lfølge bogen når man Atlantis via en tunnel.
Den fører os til et lufthul.
Derfra går en gammel vej til Atlantis. Som fedtsamleren under vasken.
Kartograf, lingvist, blikkenslager... Hvordan kan han være single?
- Jeg vil grave. - Væk.
- Kaptajn, se her. - Slut for i dag.
Tænd lygterne.
- Se! - Her er skibe fra alle tidsaldre.
Kaptajn, De bør nok høre det her.
Kaptajn? Kaptajn?
"Gå ind i Leviathanens hule. Der finder I vejen til porten."
Ja, mrs Packard.
- Jeg hører ting på hydrofonen. - Send det ud i højtalerne.
- Er det hvaler? - Nej, noget større.
- Det kan være ekko fra klipperne. - Vil du have mit job? Værsgo.
Det tager til i styrke.
Nu er det væk.
Rorsmand, vend om. Formindsk søgemønsteret og...
Flyt jer!
Bed Cookie om at smelte smøret. Den hummer her er snart serveret.
Lad torpedoerne! Gør miniubådene klar!
Klart skib!
Gå ikke i panik!
Jøsses, det er en maskine!
- Affyr miniubådene. - Affyret!
Giv ild!
Fuld fart frem!
Affyr torpedoerne!
Anråb broen!
- Sir, maskinrummet på linje 4. - Vi er blevet ramt!
Vi tager meget vand ind. Jeg vil ikke være her, når kedlerne bliver ramt.
- Hvor meget tid har vi? - 20, hvis skotterne holder. Nej, 5.
- I hørte det. Skynd jer. - Hvorhen?
- Slå alarm! - Kuffert? Han kommer ikke tilbage.
- Packard! - Jeg ringer til dig. Nej, jeg ringer.
Alle forlader skibet.
Få nu fart på!
- Sæt jer og spænd sikkerhedsselen. - Få os væk herfra!
- Løjtnant! - Jeg er i gang!
Hold fast.
- Hvorhentil, mr Thatch? - Til en stor spalte.
- Derovre! - 20 graders dykkevinkel.
- Modtaget! - Jeg er lige bag jer!
- Sacre bleu! - Vi dør!
Det er bare ligesom fedtsamleren under en vask...
For syv timer siden begyndte vi ekspeditionen med 200 af de bedste.
Nu er der kun os tilbage... Jeg siger det, som det er: Vi er i krise.
Men vi er stødt på modstand før og har altid klaret os.
Det vil vi også gøre nu.
Nu må alle arbejde dobbelt så hårdt.
Alle kører, alle arbejder.
Vores overlevelse synes at ligge i dine hænder, mr Thatch.
- I dine hænder og i den lille bog. - Vi dør alle sammen.
Klar til afgang. Konvojen skal afgå for fem minutter siden.
Moliere, forrest. Nej, Vinnie. Audrey tager olieskibet.
Du skal ligge 50 meter bagved. Packard, sluk den cigaret.
Kan du køre et sådant køretøj?
- Kan du køre lastbil? - Selvfølgelig kan jeg det.
Der er et rat, en speeder og en bremse -
- og den her metal... ting...
Jeg har kørt i radiobil, men princippet er det samme.
Har du drukket det der? Det er nitroglycerin.
Bevæg dig ikke, træk ikke vejret. Gør ikke noget. Bare bed til Gud.
Hvor er den stor. Den er mindst 800 meter høj.
Det må have taget hundredvis... Nej, tusindvis af år at lave.
Se, jeg har lavet en bro. Det tog kun 10 sekunder, maks 11...
En lille vejspærring...
- Hvad siger du, Vinny? - Jeg ordner det med 200 af dem her.
Jeg har desværre kun 10...
...plus fem af mine egne og et par kinesere...
...og et nødblus.
Ærgerligt, at nitroglycerinen er slut, hva', Milo?
- Vi bliver nødt til at grave. - Med fornøjelse!
Du er dum!
Mærkeligt. Jeg justerede den i morges.
Rotoren er røget. Jeg må tage en fra en af lastbilerne.
- Må jeg? - No toques nada! Jeg kommer straks.
Hun lever!
Hvad gjorde du?
Kedlen er en Humac P-54/813. Vi har en 814'er på museet...
Humacs varmelegemer har altid været...
...lunefulde, så nogle gange skal man "overtale" dem.
Ja, ja. Tak og ti stille.
To, fordi du fór sammen.
Der er den.
Vi slår lejr her.
- Hvorfor lyser den? - Det er en naturlig fosforescens.
Den ting kommer til at holde mig vågen hele natten.
Så er der mad!
Til forret er der Caesar salat...
...snegle og orientalske forårsruller.
- Jeg vil have snegle... - God fornøjelse.
Værsgo, Milo. Du skal have lidt kød på dine knogler.
- Det ser mere fedtet ud end normalt. - Kan du lide det? Tag lidt mere.
Hvis du står i profil med tungen ude, ligner du en lynlås.
Vi har været hårde ved ham. Skal vi give ham lidt fred?
Ja, du har ret. Milo, kom og sæt dig her!
- Må jeg det? - Sæt dig ned.
Alle tiders! Det er en ære at være med i...
- Muldvarp! - Tilgiv mig...
- Jeg kunne ikke lade være. - Holder du aldrig op med at læse?
- Du har læst den masser af gange. - Ja, men det giver ikke mening.
Her begynder Hyrden at skrive om noget, han kalder "Atlantis' hjerte".
Det kan være kraftkilden, men det virker, som om der mangler en side.
Slap af. Vi får ikke betaling for overtid.
Jeg ved det. Jeg bliver bare revet med.
Men det er jo det, det handler om. Opdagelser, holdarbejde og eventyr.
Medmindre I kun er interesserede i pengene...
- Pengene? - Pengene?
Jeg siger... pengene.
Det kan jeg takke mig selv for...
- Har du ondt i nakken? - Jeg må have forstrukket den, da...
- Er det bedre? - Ja!
- Hvem har lært dig det? - Arapahoindianernes medicinmand.
Jeg voksede op med dem. Min far var militærlæge. Der mødte han min mor.
Virkelig?
Jeg har papir fra universitetet og bjørneskind fra stammen...
Jeg blev indkaldt under studierne. Den ene dag studerede jeg anatomi -
- og den næste syede jeg kavallerister sammen.
Hovedretten!
- Jeg er propmæt! - Jeg kan ikke mere.
Bare rolig. Den skal nok holde sig.
Gudskelov, jeg mistede smagsløgene for flere år siden.
- Skal du ikke slå dit telt op? - Det er gjort.
Jeg har ikke sovet i telt, siden min farfar tog mig med på tur.
Jeg mødte ham aldrig. Hvordan var han?
Han var som en far for mig.
Mine forældre døde, da jeg var lille, og så tog han sig af mig.
Hvad er der?
Jeg kan huske engang, jeg var otte.
Vi gik langs en bæk, og jeg så noget skinne i vandet. Det var en pilespids.
Min farfar fik det til at virke, som om jeg havde fundet en forsvunden verden.
Senere fandt jeg ud af, det var skifer og zinkkis omdannet til en trekant.
Hvor nuttet.
Hvordan kan en teenager blive chefmekaniker for en stor ekspedition?
Jeg tog over efter min far. Han håbede altid på at få sønner.
En skulle passe værkstedet. Den anden skulle blive bokser.
- Men han fik min søster og mig. - Hvordan går det med din søster?
Hun skal møde verdensmesteren i næste måned.
Jeg sparer op til et nyt værksted til Papi og mig.
- Har du glemt pyjamasen? - Jeg sover nøgen.
Tag dem her. Hun går i søvne...
Jeg kan bare lide at sprænge ting i luften.
Sig det, som det er.
Min familie ejede en blomsterbutik. Vi solgte roser...
...nelliker, brudeslør, hvad som helst...
En dag lavede jeg tre dusin små buketter til et skolebal...
Dem, de har om håndledene. Alle spurgte: "Hvor er den? Er den klar?"
"Passer den til kjolen?"... Sikke et mareridt.
Nå, men naboen havde en gaslækage eller noget...
Det kinesiske renseri var væk. Jeg fløj ud igennem ruden.
Det var som et tegn fra Gud. Jeg fandt mig selv i eksplosionen.
- Og Muldvarpen? - Det vil du ikke vide.
Audrey, ti stille. Gid, du aldrig havde fortalt mig det. Du vil ikke vide det.
- Ildebrand! - Jeg slår ham ihjel.
Thatch, i seng med dig.
- Få fat i noget vand! - Der er ikke tid. Ind i grotterne!
Milo, spring!
Nej, nej!
Hvem er ikke død? Giv lyd.
Ildfluerne har bidt mig i måsen.
Nogen må suge giften ud, men ikke alle på én gang.
- Audrey, skadesrapport. - Det kunne have været værre.
2'eren og 7'eren er ødelagte, men borevognen ser okay ud.
Vi var heldige at lande blødt.
Pimpstensaske... Vi er inde i en slumrende vulkan.
Den fortsætter bare.
- Måske kan vi komme ud den vej. - Måske ikke.
Magmaen er stivnet inde i vulkanen og har blokeret udgangen.
Sådan har jeg det med surkål...
Siger du, at vulkanen kan gå i udbrud, når det skal være?
Nej, det ville kræve en meget stor eksplosion.
Måske jeg skulle vente lidt.
Hvis vi kan sprænge toppen af, kan vi komme op.
Hvad synes du, mr Thatch?
Thatch?
Vent!
Hvem er I? Hvor tager I hen? Kom tilbage!
Vent! Hvem er I?
- Kors i hytten! - Hvor er her smukt.
Det må jeg sige, Milo. Du klarede det.
- Jeg tager det i mig igen. - Hvad er det for nogen fyre?
- Det må være atlantider! - Det er umuligt!
Jeg har set den slags i Dakota. De kan lugte frygt, så ti stille.
Den taler til dig.
- Parlez-vous francais? - Oui, monsieur.
De taler mit sprog!
- Hende kan jeg lide. - Det var på tide, han fik en...
- Hvordan kan de tale så mange sprog? - Deres sprog har samme stamme.
- Som Babelstårnet. - Engelsk kan måske også findes frem.
Vi er opdagelsesrejsende fra verdenen ovenover. Vi har fredelige hensigter.
Velkommen til byen Atlantis!
Kom og tal med min far.
Gruppe B, tag til skakten og red, hvad I kan. Vi ses om et døgn.
Hvor er det spændende!
Bryder man latin op, skyder sumerisk ind og tilsætter lidt thessalonisk -
- så har man deres grammatiske struktur.
- Der er nogen, der hygger sig. - Som et barn juleaften.
Der skulle ikke have været folk her. Det forandrer alting.
Det forandrer intet.
Tag den, mr Harcourt!
Vær hilset, Deres Højhed. Her er gæsterne.
Du kender loven, Kida.
Ingen fremmede må se byen og forlade den levende.
Far, disse mennesker kan måske hjælpe os.
Vi har ikke brug for deres hjælp.
Men, far...
Så er det godt. Vi kan diskutere det senere.
Deres majestæt, min besætning og jeg er beærede over Deres indbydelse.
Kaptajn...
Det er dristigt at tro, at I er velkomne her.
- Sir, vi har rejst langt for at lede... - Jeg ved, hvad I leder efter.
I finder det ikke her. I har rejst forgæves.
Vi er fredelige opdagelsesrejsende.
I har alligevel våben med...
De er kun til at fjerne forhindringer med.
Nogle forhindringer kan ikke fjernes med en enkelt magtdemonstration.
Vend tilbage til jeres folk. I må forlade Atlantis med det samme.
Deres majestæt, vær nu rimelig. Ikke nu, sønnike.
Tro mig. Det er bedst at gøre, hvad han siger.
Må jeg bede om lov til at blive en enkelt nat, sir?
Så kan vi hvile, skaffe proviant og forberede os på afrejsen i morgen.
Som I vil. Én nat, men ikke mere.
Tak, Deres majestæt.
Du er blevet blød om hjertet, Kida.
- For tusind år siden var de døde. - Dengang var gaderne oplyste.
Folket skulle ikke lede efter mad i en by, der forfalder!
- De er tilfredse. - Fordi de ikke ved bedre.
Vi var et stolt folk. Nu lever vi i ruiner.
Vores fordums konger ville græde, hvis de så, hvor dybt vi er sunket.
Kan de fremmede løse vor histories gåder, kan vor fremtid måske reddes.
De kan ikke lære os noget nyt.
- Vores livsstil er døende. - Vores livsstil er bevaret.
Kida, når du overtager tronen, vil du forstå det.
- Hvordan gik det? - Kongen og datteren er ikke enige.
Det lader til, at hun kan lide os, men kongen skjuler nok noget.
- Så vil jeg vide hvad. - Nogen burde tale med hende.
- Jeg kan gøre det! - En, der er god til folk...
- Mig! - En, der ikke skræmmer hende væk.
- En, der kan tale sproget. - Jeg er klar!
Tak, fordi du melder dig, Thatch.
På dem...
Okay, Milo. "Jeg har nogle spørgsmål, og jeg rejser ikke, før jeg får svar."
Det er fint.
Jeg har nogle spørgsmål, og du rejser ikke, før jeg får svar.
- Jeg... Okay. - Kom.
Jeg har så mange spørgsmål om din verden.
Du er lærd, ikke?
Med din ynkelige krop og store pande dur du ikke til andet.
Hvor kommer du fra? Hvornår holdt oversvømmelsen op?
Jeg har også nogle spørgsmål.
Så du stiller et, så mig, så dig...
Så kan du begynde.
Hvordan havnede I her? Hele jeres kultur. Hvordan havnede alt hernede?
Guderne blev misundelige på Atlantis.
Så de skabte en naturkatastrofe.
Jeg kan kun huske, at det blev mørkt, og at folk skreg og løb.
Jeg så et skarpt lys, som en stjerne, som svævede over byen.
Min far sagde, den kaldte på min mor. Jeg så hende aldrig igen.
Hvis det er til nogen trøst, så forstår jeg, for jeg mistede...
Vent lidt!
Kan du huske det? Var du der?
Det er umuligt, for så er du...
...8500... 8800 år gammel!
Du holder dig godt.
- Ville du spørge om noget? - Hvordan fandt I frem hertil?
Uden denne bog ville vi aldrig have klaret det.
Andet spørgsmål: Det siges, at I har en slags kraftkilde...
- Forstår du, hvad der står her? - Ja, jeg er lingvist.
- For at vende tilbage til... - Kan du læse det her?
Ja, jeg kan læse atlantisk ligesom dig.
Det kan du ikke, hva'?
Det har ingen kunnet siden Meh-behl-moak.
- Den store oversvømmelse... - Lær mig det!
"Følg stien endnu en mil, til du ser det femte mærke."
- Ja, præcis. Hvordan er min udtale? - Bondsk. Du taler ud gennem næsen.
- Det må jeg få gjort noget ved. - Lad mig vise dig noget.
Det ligner en slags fartøj...
Ja, men uanset hvad jeg gør, reagerer det ikke. Måske hvis...
Jeg ved det.
- Læg krystallen i. - Ja, det har jeg prøvet.
- Læg hånden på tekstpladen. - Ja.
Drejede du krystallen en kvart omgang? Mens hånden var på tekstpladen?
Nej...
Det var problemet, men det er let at overse.
Det var flot, at du kom så langt. Prøv igen.
Det må du nok sige.
Det her er fantastisk! Jeg kan se byen på 0,5. Hvor hurtig er den mon?
Er du sulten?
Vi har ikke præsenteret os over for hinanden. Jeg hedder Milo.
Jeg hedder Kidagakash.
Ki... Kidamaschnaga... Har du et kælenavn?
- Kida. - Det kan jeg huske.
- Hvad er der galt? - Ikke noget.
Jeg har fået noget i øjet. Min farfar fortalte altid om Atlantis.
Jeg ville ønske, han var her nu.
Fortæl om de andre. Hedder jeres læge Cookie?
- Nej, lægen hedder Sweet. - Nå, han er flink.
- Nej, det hedder han. - Flink?
Sweet, men han er også flink.
Så alle jeres læger er søde og flinke.
Nogle er... Vores er, men det er ikke noget krav. Du er ikke med...
Du forvirrer mig.
- Sikke nogle tatoveringer! - Det er da ikke noget.
Se her. Alle de 38 forenede stater.
Og Rhode Island kan danse.
Kom så, skat. Dans! Sådan.
Der er fine kager, men jeres er ikke. Sweet er flink, men hedder det ikke.
Audrey er sød, men er ikke læge, og gravedyret ved navn Muldvarp...
- Er han jeres kæledyr? - Det kan man godt sige.
Glem ikke at spise hovedet. Der findes al næringen.
Vi havde bare håbet på at finde nogle ruiner og lidt potteskår.
Men i stedet finder vi et blomstrende samfund.
De her er ret så søde, når de ikke er dødsensfarlige ildhære.
Vi blomstrer ikke. Folket lever, men vores kultur er ved at dø.
Vi er som en sten, bølgerne slår imod.
For hvert år, der går, slides en del af os væk.
- Gid, jeg kunne hjælpe jer. - Det er derfor, jeg har bragt dig her.
Her er der et vægmaleri fyldt med inskriptioner.
Du er kommet til den rette. Lad mig se. Vi begynder med søjlen her.
Den her...
Kida?
- Hvad laver du? - Kan du ikke svømme?
Jeg svømmer ret så smukt... Ret så godt. Jeg svømmer ret så godt.
Godt. Der er langt til, hvor vi skal hen.
Du taler med feriekoloniens maveplaskermester.
Kom, vi spilder tiden.
Måske du skulle svømme forrest, for jeg ved ikke, hvor vi skal hen.
Alt vel?
- Jeg er ikke druknet, så... - Følg efter mig.
Fantastisk! Hele Atlantis' historie! Akkurat som Platon beskrev det.
Han havde misforstået nogle ting...
Lyset, jeg så. Stjernen midt i byen.
- Hvad står der om den? - Det ved jeg ikke endnu.
Det finder vi ud af. Kom!
Atlantis' hjerte! Det, som Hyrden talte om!
Det var ikke en stjerne. Det var en slags krystal, som dem her! Er du med?
Kraftkilden, som jeg har ledt efter og lysstrålen, som du så, er samme ting!
- Det kan ikke passe. - Det er den, der holder Atlantis i live.
- Hvor er den så nu? - Den burde være nævnt i bogen.
Medmindre... Den forsvundne side.
Var det en god svømmetur?
Hvad laver I?
Hvorfor har I våben fremme?
Hvor er jeg dum. I er bare ude efter krystallen.
Den her?
Atlantis' hjerte...
Jeg ville have sagt det tidligere.
Men du behøvede ikke at vide det. Nu ved du det.
Jeg vidste ikke, om du var med os. Velkommen i klubben.
Jeg er ikke nogen lejesoldat.
Lejesoldat? Jeg foretrækker "eventyrkapitalist".
- Og det var dig, der førte os hertil. - Du ved ikke, hvad du roder med!
Og hvad så? Den er stor, skinnende og vil gøre os alle rige.
Du tror, det er en diamant. Jeg troede, det var et batteri. Det er deres livskraft.
Uden krystallen dør de!
Det forandrer jo sagen. Hvad siger du, Helga?
- Jeg synes, vi skal fordoble prisen. - Tredoble den...
Nej, Rourke!
Akademikere! I skal altid være så fine på den.
Hvis et museum afleverede alle stjålne artefakter tilbage, ville det være tomt.
Vi tilbyder bare en nødvendig service for den arkæologiske verden.
- Ikke interesseret. - Jeg er faktisk skuffet.
Du er idealist ligesom din farfar. Jeg råder dig til ikke at blive som ham.
Gør det kloge for en gangs skyld.
Jeg hader, når forhandlinger kører fast.
Lad os prøve igen.
- Bank, bank. - Roomservice.
Sig, de skal smide deres våben nu!
Led over det hele!
Der må være noget mere.
Nej. Der står bare: "Atlantis' hjerte findes i kongens øjne."
Så må vi jo spørge den gode, gamle konge her.
- Ud med sproget. Hvor er krystallen? - I tilintetgør jer selv.
Hørte du ikke, hvad jeg sagde?
- Det her indgik ikke i planen. - Planer ændrer sig.
Sæt et plaster på dit blødende hjerte. Det klæder ikke en lejesoldat.
Som sædvanlig mislykkes diplomatikken.
Nu tæller jeg til 10, og du fortæller mig, hvor krystallen er.
En, to...
...ni... t...
"Atlantis' hjerte findes i kongens øjne."
Vi er her!
Rourke, du må lytte til mig. Du aner ikke, hvad kraften kan gøre.
Men der findes lande, som vil betale hvad som helst for at finde ud af det.
Kom her!
Jackpot!
Vores fordums konger...
Sig, hun skal holde op. Vi har travlt.
Kida...
Undskyld.
- Lad os få det her overstået. - Hvad er næste skridt, Thatch?
En enorm krystal svæver 45 meter over os...
Jeg ved ikke, hvordan man flytter den, eller hvad der holder den oppe.
Hvad foregår der?
Der står bare, at krystallen lever. Jeg kan ikke forklare det.
- Det er deres guddom, deres kraftkilde. - Tal engelsk, professor.
De er en del af den. Jeg gør mit bedste!
- Det er ikke godt nok. - Oversæt du, så vifter jeg med våben.
Det skal nok gå, Milo Thatch. Frygt ej.
- Hvad sagde hun? - Jeg forstod det ikke.
Rolig, scorekarl...
Nej, rør hende ikke.
- Hold dem på afstand. - Du hørte, hvad han sagde!
Er det sådan, det skal slutte? Som I vil. I har vundet...
I udrydder en hel civilisation, men I bliver jo rige.
Tillykke, Audrey. Nu kan du og din far åbne nyt værksted.
Vinny, du kan starte en hel kæde af blomsterbutikker. Familien bliver stolt.
Det handler kun om én ting: Penge.
Stop din præken. Darwin kalder det "naturligt udvalg". Vi hjælper bare til.
- Vi er klar! - Et øjeblik.
Der er noget, jeg har glemt. Last, krystal, besætning. Nu ved jeg det...
Se det sådan her: Du opdagede Atlantis, så nu bliver du del af udstillingen.
- Så rykker vi. - Det var en ordre, ikke et forslag!
Vi dør alle sammen.
- Det kan I ikke mene. - Det her er forkert!
Vi står over for den største belønning, og nu får I pludselig samvittighed.
Vi har gjort mange elendige ting: Plyndret grave, dobbeltparkeret...
Men ingen kom til skade. Måske nogen, men ikke nogen, vi kendte.
Som I vil. Så er der mere til mig.
P.T. Barnum havde ret.
- Det må han ikke slippe af sted med! - Vent.
- Nu kan du gå. - Milo, kom herop!
Hvordan har han det?
Ikke godt. Indre blødninger. Jeg kan ikke gøre mere.
Sikke et mareridt. Det er min fejl.
Han har jaget den krystal, siden vi var på Island.
Krystallen... Præcis!
Krystallerne har en slags lægende kraft. Jeg har set det virke.
Nej! Hvor er min datter?
Hun...
Hun er blevet udvalgt, ligesom hendes mor blev det.
I farefulde tider vælger krystallen en vært, som skal være kongelig -
- for at beskytte sig selv og folket.
- Den accepterer ingen anden. - "Vælger"? Så den lever.
På en måde.
Krystallen trives i kraft af alle vores forfædres følelser.
Til gengæld giver den styrke -
- langt liv, beskyttelse.
I takt med, at den voksede, udviklede den sin egen bevidsthed.
Jeg var arrogant nok til at prøve at bruge den som våben.
Men det viste sig, at kraften var for stærk til at styre.
Den overvældede os, og den blev vores undergang.
Derfor gemte I den, så det ikke skulle gentage sig.
Og så Kida ikke gik samme skæbne i møde som min elskede hustru.
Hvad vil der ske med Kida?
Hvis hun forbliver sammenføjet med krystallen -
- kan hun gå fortabt i den for evigt...
Min datters kærlighed er alt, jeg har tilbage.
Min byrde ville være blevet hendes, når tiden var inde.
- Men nu tilfalder den dig. - Mig?
Få krystallen tilbage.
Red Atlantis. Red min datter!
Hvad gør vi så?
- Hvabehar? - Jeg fulgte dig hertil og følger dig ud.
- Det er din beslutning. - Vi har set, hvor godt det er gået.
Jeg har ført en gruppe vandaler til verdens største arkæologiske fund -
- så de kan kidnappe og myrde kongefamilien.
Desuden har jeg overladt verdens stærkeste kraftkilde til en galning -
- som nok sælger den til den tyske kejser! Har jeg glemt noget?
Du satte da ild til lejren og fik os til at falde ned i hullet...
Tak for det.
Jeg har lært, at når man når bunden, så kan det kun gå opad.
- Hvem bildte dig det ind? - En fyr, der hed Thaddeus Thatch.
Hvor skal du hen?
- Jeg skal have fat i Rourke. - Du er ikke rigtig klog.
Jeg sagde ikke, det var klogt, men det er det eneste rigtige.
Vi må sørge for, han ikke kommer til skade.
- Hvad er det, du laver, Milo? - Gør som mig.
Imponerende.
I skal bare... - Ja, ja. Vi er med.
Vær forsigtig!
Har du noget mere sporty? En tunfisk, måske...
- Hvordan gør man? - Brug krystallerne. Kida viste det.
Halvt til højre, kvart tilbage, hånden på pladen.
Op i sadlen!
Hvor er det spændende!
Nu gælder det! Vi skal redde prinsessen -
- redde Atlantis eller dø i forsøget. Kom så!
Jeg elsker at vinde.
Vi flyver lavt og hurtigt, så vi kan overraske ham.
Rourke kan man ikke overraske, og han har mange våben.
- Har du et bedre forslag? - Sørg for ikke at blive skudt.
- Der er de! - Vi har besøg!
Op!
- Du sagde, han kun havde våben. - Han bliver aldrig overrasket.
- Nu begynder der at ske noget. - Vinny! De må ikke nå til toppen.
Ny plan. Du og jeg lokker dem i en fælde.
Audrey og Sweet, flyv under den og skær den løs.
Løjtnant!
- Kunne den ikke skære på 0,5? - Snak ikke, sav!
Der er nogen, der har travlt.
Så er det godt.
Nu gælder det, Milo! Nogen sidste ord?
Jeg ville ønske, jeg havde en bedre idé!
Vi mister højde. Let på lasten!
- Det var alt, medmindre nogen springer. - Damerne først...
Du sagde, vi var makkere, og at jeg ville få del i gevinsten!
Få det på skrift næste gang.
Tag det ikke personligt!
Det må jeg sige. Du er mere besværlig, end jeg havde regnet med.
Jeg har styr på temperamentet. Der skal meget til at gøre mig vred.
Tillykke. Du har vundet førstepræmien!
Tag det ikke personligt.
Er du træt, mr Thatch?
Det er en skam...
...for nu er jeg ved at komme i stødet!
Gudskelov.
Alle tiders.
Vulkanen... Hun vågner!
- Det var ikke mig. - Her er ikke godt at være.
- Vi må redde Kida, ellers dør byen. - Kommer vi ikke væk, dør vi.
Det er den eneste måde at gøre skaden god på. Kom så!
Nej, Milo!
Spalten spyr snart lavaen ud!
Væggen sprænger!
Milo.
Atlantis vil hylde jeres navne. Jeg ville ønske, vi kunne gøre mere.
Tak, men jeg tror, vi er tilfredse.
- De tager jer op til overfladen. - Vi kommer til at savne dig.
Jeg vil genåbne blomsterbutikken og tænke på jer hver eneste dag.
Mandag til fredag, ni til fem. Lørdage til klokken to.
Søndage tager jeg nok fri.
Måske arbejder jeg et par timer. I august holder jeg ferie.
Jeg er ikke så god til taleriet, men du skal have den her.
- Det er baconfedtet fra rejsen. - Cookie...
To, fordi du fór sammen. Vi ses, Milo.
Milo!
Muldvarp!
Farvel, Muldvarp.
Vil du virkelig blive? Han, der opdagede Atlantis, bliver helt.
Verden har nok med helte. Og her er der brug for en ekspert i volapyk.
Pas godt på dig selv, Milo Thatch.
- I lige måde, Sweet. - Kom her med dig!
- Inden du smutter. Gider du...? - Ja da.
- Tak. - Jeg sender regningen.
- Kan vi tage hjem nu? - Et sidste billede foran fisken!
Sig gochk!
Nu tager vi det igen, så I har styr på det.
- Fandt I ikke noget? - Nej, bare en masse sten.
Og fisk, små fisk... Svampe.
- Hvad skete der med Helga? - Hun røg, da zeppelineren angreb.
- Hun er savnet. - Nemlig. Og Rourke?
Man kan sige, at han gik i spåner...
Man kan sige, at han blev forvandlet til en trillion... Han er også savnet.
- Hvad med Milo? - Han druknede i ubåden.
Vorherre bevares...
Jeg kommer til at savne ham. Men han har det godt nu...
Kære mr Whitmore. Jeg håber, det her rækker som bevis.
Jeg blev i hvert fald overbevist. Tak fra os begge to.
Milo Thatch.