Översatt av: Helmer
www.divxsweden.net -nyaste svenska undertexterna på nätet
Det bästa med att vara barn är att man kan alltid låtsas.
Man kan prata med sin hund, sin boll eller med en banan.
Men tänk om det inte är på låtsas? Tänk om man kunde prata med dem?
Inte med en boll eller en banan, så klart. Men med sin hund...
Vi har ju inte samma uppfattning om tid som till exempel människan.
Ni har ju klockor.
Vi känner att ni inte är hos oss. Och vi vet att ni har gått iväg.
Men vi vet inte riktigt hur länge ni har varit borta.
Varför sniffar hundar varandra i rumpan?
Det är bara ett sätt för oss att hälsa på varandra.
Om du vill ha reda på hur någon är, så måste du sniffa honom i rumpan.
Sluta upp att prata med hunden.
Hon fattar ändå ingenting.
Hans pappa tyckte först att det var ganska oskyldigt.
Men efter ett tag övergick det från oskyldigt till knepigt.
Mr Galvin.
- Mr Dolittle. - Det här är min son John.
- Det här är din nya rektor mr Galvin. - Trevligt att träffas, John.
Det där är inte bra.
- Trevligt att träffas. - John!
Det var tid att få ett slut på det här.
Tack för att ni kunde komma, pastorn.
Lämna den här pojken, djävul. Gå nu, Satan. Och ta ondskans röst med er.
Jag befaller dig att försvinna ur den här pojken.
Gud kräver det!
Jag biter dig.
Sluta!
Ta bort hunden!
Hon var min bästa vän.
Du kommer att få riktiga vänner nu.
Från den dag pratade inte John Dolittle med djuren mer.
En dag kommer du att tacka mig för det här.
Och efter ett tag, var allt han kom ihåg-
-en djup känsla av att någonting saknades.
Precis som hans far önskade, så växte han upp till en helt vanlig och trist kille.
Hallå där, försvinn.
Jäkla byracka. Vi har ett olydigt djur i hallen.
Nämnde jag att han var pappa? Som hans egen pappa, som var pappa till honom-
-innan han själv blev pappa...
Kolla, hon har ett jätteägg.
- God morgon, Charisse. - Jag har bytt namn till Paprika.
Paprika? Paprika Dolittle. Det låter rätt så bra.
Inte Dolittle, bara Paprika.
Det förstår jag inte. Varför det?
Fattar du inte, Salt-o-Peppar? Paprika?
- Visst, Paprika. Nu fattar jag. - Jag tycker Paprika är ett vackert namn.
Verkligen? Jag tycker det låter som en krydda.
- Dolittle. - Han tar inget som vi vill på allvar.
Berätta nåt nytt.
Jag har kollat på förslaget. Det är otroligt.
- Jag är på väg. - Maya, var ska du med den där?
- Det är till svanägget som jag hittade. - Det kan bli en fin omelett.
- Det kläcks vilken dag som helst. - Det missar du, du ska ju på läger.
Jag kan inte åka. Jag vill att fågeln ser mig först, då knyts den till mig.
Det är inte bra för dig att hela tiden hålla på med dina experiment.
Ett bra experiment vore att träffa andra barn i din ålder på lägret.
Och det är just det du ska, nu på lördag. Läger.
Hur ska det då gå med mitt ägg?
Varsågod. Ett helt dussin ägg som du kan ta med till lägret.
- Sluta nu. - Varför sånt tjafs?
Vi köpte den där saken... Vad hette den där råttliknande saken vi köpte?
- Marsvin. - Den dog, och det var inte vårt fel.
Den dog inte. Han heter Rodney och han är i mitt rum.
Så varför tjafsar du då om svanen...?
- Nu går jag till jobbet. Hej då. - Hej då.
Ha det bra, allihop.
Johnny. Gene har betänkligheter angående det nya förslaget. Prata med honom.
- Här finns inte plats för betänkligheter. - Inga betänkligheter.
- Betänkligheter är inte bra. - Inte bra. Lyssna på Johnny.
Jag vill diskutera de här betänkligheterna.
Jag är rädd för att om vi köps upp av ett så stort företag som Calnet-
-så blir det ju inte "vi" längre.
- Förstår ni? "Vi" skulle bli "de". - Låt mig förklara.
"De" har de bästa sjukhusen, de bästa labben-
-och "de" kommer att betala oss en gigantisk summa pengar.
Jag får tårar i ögonen bara av att tänka på pengarna.
- Se på mig. - Det är riktiga tårar.
På lördag sätter vi oss med folket på Calnet. Det ser jag verkligen fram emot.
Stopp, vänta lite! Lördag morgon? Då ska jag ut på landet med familjen.
Låt bli.
Fattar du? Det har redan satt igång.
- Vad? - Du tvingas redan försumma familjen.
Ta det lugnt, Gene. Så är det inte.
- Mrs O'Brien? - Ja.
Hur mår ni? Är lilla magen fortfarande...?
Lördag morgon, killar. Gene, inget linne.
- Mrs Parkus. - Ja, doktorn?
- Har ni ätit skaldjur igen? - Bara krabbor med mjukt skal.
- Och vilket ord ingår i den rätten? - Skal.
Rodney är försvunnen. Han är inte i sin bur.
Åk ni. Jag hittar hamstern.
- Det är ett marsvin. - Hur som helst, en gnagare. Jag hittar honom.
Hallå, Muskotnöt. Nu åker vi!
Se till att tvätta bort den där minen.
Det var lite bättre.
- Hon håller på att bli en riktig viktigpetter. - Hon håller på att bli som du.
Det är mer än bara pengar det handlar om i den där affären. Säljer ni så äger de er.
Det här är bra för oss.
Jag är trött på det här snacket om "oss". Jag vet snart inte vem "vi" är längre.
Vad menar du? Vi är vi. Du, jag, Maya och Charisse.
Lisa, ju mer pengar man har, desto mer tid kan man vara med familjen.
Under tiden får du nöja dig med den här läckra bilen, som du alltid velat ha.
- Här är den. - Herregud, John! Du har inte...
Nej, det har jag inte. Vår är runt hörnet. Kom inte och säg att du inte bryr dig om pengar.
- "John, du har inte..." - Det var inte alls roligt.
Pappa, du måste hitta Rodney.
- Jag lägger ut lite klistrigt papper. - Nej, det får du inte!
Ingen fara. Sen drar man bara loss honom. Han överlever.
Jag kommer att vända upp och ner på huset för att hitta honom.
- Ring om mitt ägg börjar kläckas. - Jag ringer om ägget kläcks.
Maya!
Kom igen!
In med dig, och stanna där!
Dolittle.
Mrs Parkus, har ni en dödslängtan?
Men jag tog ju ut det ur skalet.
- Får jag prata med dig en stund? - Visst.
- Kunde du inte ställa diagnosen utan mig? - Jag visste vad det var.
Men hon var rädd. Hon ville träffa sin läkare.
- Det var väl fint. - Så du tycker det var fint!
- Hur gammal är du? - Tjugosex.
Du spenderar väl mesta tiden här, va? Tar en liten tupplur i pausrummet.
Ett nyp då och då med nån praktikant på en toalett.
Jag har ett riktigt liv. Så jag skulle uppskatta om du bara ringer när det är akut.
Om en patient kommer bärande på sitt huvud, ring mig.
Om nån har parkerat en cykel i ändan på en patient, ring mig. Förstått?
Ja, jag fattar. Du vill alltså att jag ger henne sprutan?
Jag skulle inte spela smart just nu, om jag vore som dig.
Komma här och vara kvick mitt i natten, när du redan har fått hit mig...
Något på tok, doktorn?
Nej, mrs Parkus.
Sådär ja.
- Okej. - Tack.
Ingen orsak.
Se dig för nästa gång, träskalle.
Först vill jag tacka för att ni kunde ställa upp på helgen.
Vi vill bara säkerställa att vi kan svara på alla era frågor.
Vi vill att ni ska känna er nöjda med vårt förslag.
På tal om det, detta förklarar uppköpet i detalj.
Det som ni förmodligen är mest intresserade av står på sidan fyra.
Oj, fyra miljoner dollar. Det känns ganska behagligt.
- Jag känner mig nöjd. Du då, Geno? - Jag har några frågor.
- Nej, det har du inte. - Jo, det har jag.
Kommer vi att dra ner på personalen?
Ja, tyvärr. Vi måste dra ner en del.
Bröd?
Nej tack.
- "Nej tack"? - Ja. Du frågade om jag ville ha bröd.
- Jag vill inte ha, tack. - Ni har inget emot personalminskningar, då?
- Kan du dela med dig av brödet? - Du sa precis att du inte ville ha.
- Driver ni med mig? - Absolut inte.
- Bagelsmulor! - Stick, om du vill ha dina "nötter" kvar!
Var är godsakerna?
John, har du problem?
- Akta huvudet. - Det här är tillräckligt, nu måste jag gå.
Det var ett bra möte. Mycket givande.
Ett underbart möte. Vi ses på måndag, killar.
Vi hörs senare. Ursäkta mig.
Johnny har haft jouren hela natt. Han är mycket spänd.
Du måste flytta dig.
Flytta den, sa jag. Du får inte parkera här.
Tack. Jag ska flytta den. Tack.
Det här är ju löjligt.
Här var det verkligen frisk luft.
Det är så med städerna. Man märker det inte förrän...
Jag skulle satt på mig bältet!
Sakta ner. Sakta ner!
Milda Moses! Det där kändes inte bra.
Jag fick ont i ryggen.
Det är en dröm. Jag måste drömma.
Hallå där. Du pratar och jag förstår dig.
Kompisarna på college sa att det var ofarligt. 15 år senare kom biverkningarna.
Ta det kallt. Bara ta det kallt.
Jag behöver inte ta det kallt. Men du ska kylas av.
- Ska vi byta plats? - Okej, kom igen.
- Jag kan köra. - Ut.
- Behöver ni hjälp? - Nej, det är bra.
- Jag bara sträcker på benen. - Fråga om hon har nån sallad.
- Stäng igen din håriga käft. - Säkert att ni mår bra?
Javisst, jag mår bra.
- Det är bra. - Tack så mycket.
- Hej då. - Och nu då?
Monster!
- Vad sysslar du med? - Lämna mig ifred!
- Jag kommer att bli stekt härute. - Håll dig borta, annars dödar jag dig.
Lämna mig inte här, det är för varmt. Vad är du för en doktor?
Doktorn, det här är djurplågeri!
Kom igen, jag är din vän.
Jag är din kompis.
Backa.
Såja. Backa nu. Se upp, kör inte över buren nu.
Du skrämde skiten ur mig. Se själv, där är det.
Håll käften!
Säg ett ord till och du blir kvar här på vägen. Begrips?
Okej. Okej.
Stanna. Sakta ner.
Håll tyst. Jag hör dig. Tyst nu.
Mina morrhår piskar mig häruppe.
Ett ord till och jag släpper ut dig i vildmarken bland de vilda djuren.
Så får vi se hur mycket du snackar när nån gör livet surt för dig.
Okej, då sjunger jag istället.
Jag skruvar upp radion.
- Jag hör dig inte. Jag diggar. - Släpp in mig.
Varför kallas jag för marsvin? Jag är väl ingen gris heller.
Farfar, lärde du pappa att köra med folk?
Maya, säg inte så där till farfar.
Han lärde sig det absolut inte av sin mamma, må hon vila i frid.
En dag kommer du att förstå, att ibland vet ens föräldrar vad de gör.
- Jag klarade det. - Pappa, vad gör Rodney på taket?
Jag tyckte att han behövde lite frisk luft, gumman.
- Är du okej? - Jag mår bra.
- Hej. - Galning!
Pappa, har vi kvar luftpistolerna som jag brukade leka med?
- Knäppgök! - Luftpistol?
Psykfall.
- Jag tror du behöver semester. - Och det tänker jag ha också.
Här är underbart. Förlåt, älskling. Vad kallas de där stegen?
Jag tycker vi gör oss av med Mayas råtta.
Det är ett marsvin. Varför blir du så upprörd över den?
Jag är inte upprörd över den. Inte ett dugg.
Bra.
- Jag är strax tillbaka. - Går det bra om jag väntar i sängen, naken?
Visst.
Tid att komma ut i det fria, då.
Hallå!
Här ute.
Ja.
- Där är du ju. - Herregud.
Hallå.
Just det. Det är du som kan höra oss, eller hur?
Nej, jag hör ingenting. Jag hör er inte.
Hela skogen pratar om dig.
Kan du göra mig en tjänst?
Vill du ta bort stickan i min vinge? Det gör så ont. Snälla?
Var inte orolig, jag ska inte göra dig illa.
Mycket bättre. Bra jobbat. Tack så mycket.
Vad är det som händer med mig?
Du kommer att bli behagligt överraskad.
- Åh, titta. En uggla. - Ja, en stor otäck uggla. Vi går in.
- Den är vacker. - De är mycket farliga.
- Nej då. - Jo då, de kan sticka ut ögonen på en.
- Kom igen! - Jo då, hur enkelt som helst.
- Knipsa av ett finger. - Vad var det med den där ugglan?
Upp i sängen. Jag ska bara titta till Charisse och Maya.
- Är du okej? - Jag mår bra.
- Säkert? - Upp i sängen, snälla.
- Okej. - Fem minuter.
Knäppgök! Du har det mysigt nu, va?
Ett önskemål? Kan jag få tonfisk i olja istället för i vatten?
Vem har satt upp flugfångaren?
Jag är snuskig.
Hej, kompis. Frugan undrar, jag har ätit sopor hela natten. Fattar du?
Du trampar på min svans, idiot.
Måste koppla ur flugfångaren. Jag vet att du hör mig.
Fixa lite lax, när du ändå är ute.
- Hela natten. - Tror att du bröt min svans.
- Försvinn! - John, vad sysslar du med?
- Jag måste tillbaka till stan. - Vänta! Varför det?
- Du kom ju precis. - Jag behöver en läkare.
Jag menar, jag är läkare och de sökte mig precis. Jag måste iväg.
Jag är verkligen ledsen, raring. Vi ses senare.
Jag älskar dig så mycket.
Kom igen. Lyft på luren. Svara!
- Dr Litvack. - Hej, Sam. Hur är det? Det är John Dolittle.
- John? - Hur mår du? Njuter av sommaren?
Det är sent, John. Klockan är ett på natten.
Verkligen? Trodde inte att det var så sent. Ledsen, men jag är på väg till stan.
Kan vi inte träffas över en drink, eller en röntgen, eller nåt?
En röntgen?
Kan det vänta tills i morgon?
Jag älskar dig.
Nej, jag måste komma direkt.
- Vad är det för fel? - Ditt ansikte.
- Jag nitar dig så du ser tio av mig. - Du luktar redan som tio.
Kom igen. Jag sliter dig i stycken.
- Du utmanar ödet, grabben. - Plantera den där, tjockis.
Precis där. Jag slår dig sönder och samman.
- Kom igen, skitstövel! - Jäkla ökenråtta!
- Vad glor du på? - Jag?
Ja, du. Vem annars, pysen?
Jag ser på när två lortiga råttor slåss om soporna.
Kom hit och säg det igen, din tvåbenta idiot.
Jag ska smitta dig med mina bölder.
Tänk om jag tar den där glödlampan, sätter den mellan dina små råttskinkor-
-och gör en gnagar-lampa av dig?
Låt mig säga er en sak. Jag är en människa.
Hej, Sam. Hur är det? Tack för att du kunde komma.
- Jag ser inga avvikelser från det normala. - Då så.
- Varför hör du djurens röster? - Precis.
Varför tycker jag att jag hör deras röster om allt är normalt?
Jag vill inte bli en sån där på gatan som går och pratar med sig själv.
Med smuts under naglarna och tovigt hår. Det skulle inte se bra ut.
Har du varit utsatt för onormal stress på sista tiden?
Inte direkt. Jobbigt med frugan för Calnet-affären, men det kan inte vara det.
- Småpotatis. - Jag körde på en hund häromdagen.
Herregud, en hund?
- Visst, bara gör det värre. - Förlåt. Men en liten hund?
- Han verkade okej, reste sig och stack iväg. - Blev han skadad?
Han var frisk nog att kalla mig skitstövel innan han försvann.
- John, hunden kan inte ha talat till dig. - Sam, med all respekt...
Nej, John. Hunden pratade inte med dig.
Du har nog rätt. Förlåt att jag väckte dig för det här.
Tack.
- Hej, älskling. - Mår du bra?
- Jag är okej. - Säkert?
Visst. Jag ballade ur lite, bara.
- Vad är det för fel? - Det är all stress.
- Av vadå? - Sammanslagningen och praktiken.
Allt det där har fastnat i skallen på mig.
Okej, John. Kom tillbaka hit.
Ja, jag är på v... Jag är på väg dit nu.
Skitstövel!
- Vi ses om en stund. - John?
John?
- Ursäkta, var är de herrelösa hundarna? - Den här vägen.
- Tjena! - Läget?
Hej, kompis.
Här borta.
Sista gång jag biter nån, va?
Jag är Kaizer Soze.
Jag har ägare. De har bara varit bortresta ett par...
...ett par år.
- En sista promenad, va? - Det där lät inte bra.
När får vi ordentligt käk härinne?
Tack så mycket. Det var nära ögat, va?
Har du ungar? Ungar är det bästa som finns.
- Ungar är det bästa? Vad är det som händer? - Du förstod ju mig.
Det menar du inte. Varför gör jag det?
Ingen aning. Beror kanske på att du är lite knepig.
Knip igen. Du är en hund, och hundar kan inte prata.
Och vad tror du skällandet är? Ofrivilliga spasmer?
Jag vet inte, men det är inte som du skäller.
Och nu ska jag iväg till min familj. Lycka till.
Vad det allt?
Det måste vara avgaserna, eller nåt. Det svartnar för ögonen.
Det här känns inte bra.
Tack. Hoppsan.
Har ni sett nåt fetare arsle än det här?
Ligg.
Ligg, Chauncy.
- Han är döv. - Nej då. Jag orkar bara inte lyssna på henne.
Gör inte vid mig, snälla? Gör inte vid mig.
Jag ska aldrig titta åt nån tjej mer, jag lovar!
Vad som helst utom manligheten! Inte manligheten, snälla.
Hallå där. Läget? Du ser bra ut, stumpan. Är det där...
Dolittle.
Kom nu.
Vad är problemet här, då?
Jag tror han har lungsmärtor. Han har kanske även vätska i lungorna.
- Låt mig gissa. Ni är medicinare, eller hur? - Ja, det stämmer.
Det märks när en riktig läkare kommer hit. Ställer alltid en amatörmässig diagnos.
- Säg åt honom att låta bli min rumpa. - Jag har gått på veterinärskola i fem år.
Är det bara jag som tycker att han kretsar runt min rumpa lite väl mycket?
Och till skillnad mot en medicinare, så kan inte mina patienter tala om var de har ont.
Kan du säga åt honom att det inte är nåt fel på min rumpa.
Så, om ni inte har nåt emot det...
Hallå där, var ska han stoppa den?
Jag bara skojade. Jag mår bra. Låt honom inte sticka in den...
Hallå där!
Nu ska vi lyssna på lungorna.
Jag sväljer den. Och jag menar inte genom munnen.
Dr Fish, det är nog bäst att vi tar ut den en bit.
- Rör den inte. - Den glider in. Den åker söderut över vintern.
Förstår ni? Jag måste försöka tyda varför hunden jämrar sig.
Vadå tyda? Det sitter en termometer i rumpan på mig.
- Lugn, vi är klara om ett ögonblick. - Vad?
- Ja. - Jaha, där försvann den.
Doktorn, jag tror att ni precis blev av med termometern.
Den är borta.
Jaha, nu har jag tre valmöjligheter.
- Ett: Att själv ta ut den. - Vad sa han?
Valmöjligheter. Att själv ta ut den.
- Jag står över. - Två: Laxermedel, och vänta ut det.
Och tre: Kirurgiskt ingrepp.
- Laxermedel eller operation. - Laxermedel!
Ge honom laxermedel, så kommer den ut så småningom.
- Funkar aldrig. - Vad föreslår du, då?
Jag försöker själv.
- Då kör vi igång. - Herregud!
Inte alls bra. Lassie, håll dig undan!
Hur kan nån hålla på med sånt?
- Jaha, det var det. Stick iväg nu. - Men jag är ju ditt husdjur.
Det är du inte. Om vi skaffar ett, så blir det nåt mindre besvärligt djur. Stick.
Visst, det är lugnt. Du fick ut mig från finkan, det tackar jag för.
- Stick nu. - Bekymra dig inte för mig.
Jag försvinner utan att lämna ett spår efter mig.
Hoppas ingen bil kör på mig. Nåja, en hund mindre bara.
- Dolittle. - Hej, pappa.
- Hej, gumman. Hur är det? - Ses vi innan jag åker till lägret?
Jag ska försöka.
Ut med dig. Försvinn.
- Pappa, var det en hund? - Ja, men det är en...
- Mamma! Pappa har köpt en hund till mig. - Nej! Pappa har inte...
Jaså, är det det du har smugit med?
Avslöjad.
Vad är det? Jag är allergisk.
Då ses vi på lägret, då.
Farfar, pappa har köpt en hund. En hund åt mig.
Jag tror knappt det är sant. Min egen hund.
Hej.
- De vill nog veta vad du heter. - Jag har inget namn.
- Då får vi hitta på ett. - Få se nu.
En liten flicka sa en gång: "Snälla mamma, inte honom". Kan det vara nåt?
Inte så bra. Du har rödaktig päls. Vad sägs om "Lucy"?
Det gillar jag. Det är bara ett problem.
- Jag är en kille. - Jaså. Men "Lucky" då?
Perfekt. Visst. "Hej, jag är "Lucky" (lycklig).
Det har två betydelser. Jag älskar det.
Pappa!
- Det är min dotter. Uppför dig nu. - Åh, min hund. Han är underbar.
Åh, vad söt du är.
- Vad heter han? - Lucky.
- Kan han göra konster? - Han är rätt bra på termometrar.
- Så du gav henne en hund. - Ja, nu är vi hundägare.
Mår du bra?
Visst.
Kom igen, nu flyttar vi in grejorna.
Titta på den där fina kaninen på din dörr.
Åh, vad fint.
Vilken rolig stuga.
Känner ni den friska luften här?
Vilket härligt ställe. Ett härligt läger.
Pappa, kan inte vi och Lucky åka hem?
Nu gör vi så här, Maya:
Stanna här ett tag och roa dig. Sen får du ha Lucky så mycket du vill.
Tre veckor är lång tid. Kan jag inte åka hem med...
Inget läger, ingen hund.
- Okej, jag stannar. - Du kommer att få kul här.
När du blir äldre kommer du att tacka oss för alla kompisar du fått. Du ska få se.
Du ska få se.
- Vad är det med dig? - Allt går så fort.
Du skulle bara våga att kräkas i bilen. Vad tittar du på?
Linjerna på vägen. De bara viftar förbi.
Linjer, linjer, linjer.
Titta på nåt som inte är så nära dig. Låt bli att titta på linjerna.
Okej.
Träd, träd, träd.
Skulle du kunna...
Ser man på.
Inte nog med att han förstod mig, han är doktor också.
Titta, inte ett märke.
Jag hade så ont. Vad skulle jag gjort utan honom?
En sån dag.
Du har knutor överallt.
Allt är uppochnervänt. Jag rasar snart ihop.
- Är det skönt? - Åh, mrs Dolittle.
Ja, stumpan!
- Vänta lite. - Visst.
En liten stund, bara.
- Kom igen, ut. - Vad taskigt.
Kan vi få ha lite privatliv, tack?
Visst, men det är okej att ni tittar på när vi gör det?
Och att spruta kallt vatten på oss.
Vill du ha ett tips på en bra ställning?
- Du skällde. - Tja, jag är upphetsad.
När jag är upphetsad, hittar jag på en massa ljud.
Du har aldrig skällt förr.
Hejsan.
- Nu har vi problem. - Kom nu.
Du tar ankorna, så tar jag geten.
Jag?
Visst, jag fixar ankorna.
Vad står på?
Mark dök just upp. Vi måste gå igenom förslaget. Vi måste...
- Kom igen! - Gör inte så där.
Lucky behöver gå ut. Jag gör det först, och sen tar jag hand om Mark.
Toppen. Vi ses vid frukostbordet.
I morgon.
Hej, Mark! Hur är det?
Ni gör ju allt för att förstöra mitt liv.
Stilla! Stanna där. Rör inte en fena.
- Vad gör du i hallen? - Jag ska gå på toaletten. Och du då?
Jag vaktar hallen. Det är en pappas ansvar att kolla så att allt är okej när ni sover.
Jag kollar hallen. Vänta där, stå stilla.
Det är bara för att du dricker för mycket.
Du är gammal nog att hålla dig. Tillbaka till sängen.
Pappa, jag måste gå.
Lucky är där inne nu.
Använder hunden toaletten?
Ska bara kolla att ringen är nerfälld. Sen är det din tur. Vänta här.
- Har du inte lärt dig knacka? - Inte ett kvack. Inte ett kvack.
Varsågod. Ringen nerfälld, precis som du vill ha det.
Inga stänk på ringen alls. Redo, och väntar på dig.
- Pappa, jag klarar själv det här. - Okej.
- Hjälp till att få bort det här. - Kom hit.
Ta bort det h...
Ta det lugnt, va.
- God natt, pappa. - God natt, raring.
Nu går vi. Se vad du nästan ställde till med.
Vad jag nästan ställde till med? Vad har jag gjort?
- Tut, tut. Här kommer fåren. - Åh, nej.
- Inte de pajasarna. - Var ska ni?
- Flytta er. - Är jag sen?
- God kväll, doktorn. - Åh, nej.
Se till att få ändan ur vagnen tillbaka till...
- Herregud, rena djurparken. - Tydligen inget judiskt ställe.
Var är brudarna? Här kommer jag.
Går in för landning! Rensa banan!
Vad är det som händer? Vad ska det här betyda?
Jag vet inte. Djungeltelegrafen är väl igång.
Det verkar som de behöver träffa en doktor, doktorn.
Vi har ont i rumpan.
Okej, lika bra att sätta igång.
- Ta det lugnt med spillningen. - Det här är kärlekens hus.
Öster, väster, vi måste förena oss! Nån från Brooklyn här?
Det här hjälper mot inflammationen. Men vem sätter på det åt dig?
Tror du Brad Pitt är intresserad?
Inget att skämmas över. Det händer alla män nån gång.
- Du är antagligen stressad. - Det är han inte.
Han är inte intresserad, jag är ju bara en duva.
- Men... - Han hatar duvor.
- Det är inte sant. - Fråga vad han gör på dagarna.
- Vad gör... - Sitter i ett träd för mig själv.
Det är inte fint nog att äta med oss när de matar oss i parken.
- Får jag säga nåt? - Och stirrar på den där rödhakens bröst.
- Det får en att må illa. - Jag råkar gilla orange bröst.
Du är ingen rödhake, eller nån hök. Du är en duva, och jag med.
Förlåt. Hon ligger i sitt bo hela dagen, det gör henne lite knepig.
Om jag vänder på mig så här, liknar jag inte lite en blåskrika?
Dålig balans kan bero på en öroninfektion.
- Eller så beror det på detta. - Jag dricker aldrig ensam - nästan.
Ställ dig upp.
- Peka på näsan och lyft på vänster fot. - Näsa. Ben.
Jag vet inte. Jag tror det är meningslöst.
- Jag vill att du går på linjen. - Åh, kära nån.
Du har spritproblem. Du borde sluta dricka.
- Jag tror du är alkoholist. - Det menar du inte?
- Ingen gillar en full apa. - Förlåt.
Du lider av ett tvångsmässigt beteende.
Kasta!
Varje gång du vill ha bollen, så tänk på nåt annat.
- Kasta bollen! - Varva ner.
Så här är det. Du är människa, du kastar. Jag är hund, jag hämtar.
- Se på dig själv. - Jag kissar på din matta!
- Irriterande, det här med bollen. - Håll käften och kasta bollen.
Är jag själv här? Helt ensam? Är jag i ett annat universum?
- Kasta den jäkla bollen. - Han kastade den! Han kastade den.
Jag tar den. Vänta. Jag tar den. Jag tar den.
Jag älskar dig. Du kastade bollen.
Man kan inte rädda alla, Hasselhoff.
Finns det en doktor här?
Här uppe.
De tänker sparka ut mig från kåren. Jag ser inget längre.
- Kan du hjälpa mig? - Vänta lite, okej?
- Visst. - Var tyst.
Vad tycker du?
Milda makter, jag ser igen! Inget kontorsarbete för mig.
- Tack så hemskt mycket. - Ingen orsak alls.
Toppen, jag kommer att bli kommissarie. Inget kan stoppa mig. Kolla, ett konditori.
Vilken natt. Alla dessa djur.
Och det är nog bara början. När det här börjar sprida sig...
- Doktorn, du måste hjälpa oss, fort. - Vad har hänt?
Det är mitt fel. Jag skulle inte släppt ut honom.
- Lugna dig. - Cirkustigern tänker hoppa.
- Jag sa åt dig att sluta dricka. - Har slutat.
- Det var bättre. Kom då. - Vänta på mig. Du vet inte var det är.
Och nu, när jag tänker lämna det här livet-
-så får den skäggiga damen Margaret, halsbandet i bergkristall och rakapparaten.
Dvärgen Jack får ingenting. Det är ändå för sent för honom...
Försvinn härifrån. Ni står på min nedslagsplats.
- Herregud! - Få se om du kan landa på fötterna, tönt.
Lägg av, era blodsugande parasiter.
- Blodsugare! - Se upp därnere.
- Kom igen, Lucky. - Vadå, kom igen?
- Kom igen, vi måste gå upp dit. - Är du inte klok? Det är en tiger.
- Nu hoppar jag, försök inte hindra mig. - Kom nu, då.
Beställningen mottagen. Människa till huvudrätt och hund som tillbehör.
Jag behöver en drink.
Farväl, grymma värld.
Jag glömde bort piskan, den ska babianen ha.
En av de få djuren som gillar sånt.
- Hej. - Vem är du?
- Jag heter Dolittle. - Visst, men försvinn nu.
- Jag har så ont och jag tänker hoppa. - Ta det lugnt.
- Jag är doktor. Jag kanske kan hjälpa dig. - Ingen doktor. Jag behöver ett mirakel.
Jag är ett vrak. Jag har huvudvärk, jag mår illa och så ser jag dubbelt.
Det är meningslöst. Det är ändå ingen som gillar tigrar.
Nu är du dum. Det har funnits många älskade tigrar.
Jaså? Nämn en.
Tony?
- Tony? Tigern i flingpaketen? - Tja, du kom ju inte på nåt.
Minns du låten "Eye of the tiger" i Rocky III?
Låten från Rocky III, där Rocky slåss mot Mr T, och får stryk.
Apollo Creed spelade låten "Eye of the tiger".
Han gick ut igen och golvade Mr T. Låten gav honom inre styrka.
Inte "Eye of the moose" eller "Eye of the bull", utan "Eye of the tiger".
- Det här var droppen, jag hoppar. - Nej, nej. Hoppa inte!
Hoppa då, din fegis. Jag fångar dig - inte.
Sa jag inte till er att lägga av?!
Okej doktorn, hoppa du då!
- Varför vill du hjälpa mig? - Jag är den enda som kan.
Det kanske är mitt öde. Och ditt öde är kanske att bli tigern som alla kommer ihåg.
- Varför skulle jag annars vara här med dig? - För att den fulla apan skvallrade.
- Vill du ha hjälp, eller? - Tänk om du inte kan bota mig?
- Då får du käka upp mig och Lucky. - Visst, eller bara honom.
- Kan du ta mig tillbaka till cirkusen? - Ja, det ska jag göra.
Okej, men tro inte att jag inte tänkte hoppa, för det var min avsikt.
Hoppas du är bättre som doktor än som sångare.
Bra jobbat. Men det hade varit häftigt att se en tiger hoppa från femte våningen.
Jag hörde det.
Mötet med Calnet är klockan tre. Vi ska gå igenom handlingarna. Kommer du med?
Jag har förhandlat fram tjänstebilar. Byts ut vartannat år.
Varför hör du inte på?
"Uppslagsbok om kattdjurens kroppsbyggnad". John, vi behandlar människor.
Mark, slå dig ner en stund. Bara en minut.
- Okej. - Kommer du ihåg när vi började?
Vi höll till i sjabbiga lokaler och tjänade nästan ingenting.
- Det har jag förträngt. - Verkligen?
- Ja. - Det var den absolut bästa tiden.
Man kände en mening med allt man gjorde.
I går natt fick jag några...akutfall.
Det var utmanande och tufft-
-och jag fick samma kick nu som på den gamla tiden.
Jag kände att det fanns en mening med det jag gjorde.
Jag känner att jag kanske inte bryr mig om mina patienter tillräckligt här.
Gör mig en tjänst. Prata inte med mig om sånt. Jag är alldeles för självupptagen.
Det är bättre med Geno.
Hallå, Geno?
Du låtsades i alla fall lyssna. Det hjälpte mig.
- Visst. - Okej.
- Calnet, klockan tre. - Prick tre.
- Dr Fish. - Författaren till "kattdjurens kroppsbyggnad"?
Ja, det är det. Har ni läst den?
Om jag har? Jag har den vid sängen. Det är min bibel.
Ja, en del säger att det är det fulländade verket om katter, men...
Bibel? Jag vet inte...
Nåja, jag förstår vad ni menar.
Dr Fish, jag har en väldigt sjuk och väldigt stor katt.
Jag är rädd att det kan vara allvarligt på grund av hans försämrade syn.
Och han verkar ha mycket ont.
Tyvärr, om det sitter i huvudet, så finns det bara två valmöjligheter.
Det ena är operation, och den andra är avlivning.
Jag vet inte hur det här ska gå till.
- Jag ska försöka att hjälpa dig, jag lovar. - Skynda dig tillbaka.
Varje minut du är borta, är en minut närmare döden.
Lika bra att hänga sig i underkläderna.
Jag kan skaffa underkläder.
Egentligen inte.
- Han dök inte upp på mötet. - Det bekymrar mig inte.
Jag måste prata med John. Du kan inte ana vad som händer här.
Doktorn!
Du måste hjälpa mig. Han är död. Du måste hjälpa mig.
- Han är inte död. - Nej. Försvinn inte från mig, gamle kompis.
- Du måste hjälpa honom. - Jaså, varför då?
För... för att du är bäst! Du är bäst!
Jag trodde jag var den som du skulle smitta med dina bölder.
- Nu ser jag ljuset. - Det var ju bara ett skämt.
Snälla, kom igen!
Farväl, världen. Jag luktar blommorna.
Jag ber dig, låt inte min kompis dö.
Nu går det fort.
- John...! Var har du varit? - Hej.
- Vad? - Mötet.
Fick ett akutfall. Ursäkta mig.
Ursäkta dig!
- Håll ut, broder. - Gör det ont när jag gör så här?
- Har känts bättre. - Om han dör...
- ...så vet jag inte vad jag gör. - Då äter han upp mig.
Jag gör det av vördnad.
Var tysta. Jag hör inget när ni pratar.
- Förlåt. - John.
Han sa att han hade magsmärtor.
"Han sa"?
Jag hade inte gjort det om det inte hade varit akut. Titta här.
- Vad hände? - Hjärtstillestånd. Jag känner ingen puls.
- Herregud, nu är det slut! - Han andas inte.
- Johnny. - Kanske elchocker, eller?
- Jag vet inte. - Plattorna är för stora. Han behöver luft.
- Kan du ge konstgjord andning? - Kan inte ens stava till det.
- Okej. - Jag klarar inte av att titta.
- Nej, Johnny! - För helvete!
Du har ju inte ens bjudit ut honom än. Jag tror att han hellre vill dö.
Inte tungan.
- Ingen puls. - Gör nåt, doktorn.
- John... - Inte nu.
- Raring... - Snälla Lisa!
Jag är hungrig.
Falskt larm. Han mår bra. Det var bara gaser.
- Snacka om det! - Det var bara gaser.
Du är tillbaka. Det kvittar om du luktar. Jag älskar dig, kompis.
Tack, lilla vän. Jag kände din närvaro.
Lisa, titta inte på mig så där.
John Dolittle.
Vem kunde tro att du skulle hamna på ett mentalsjukhus?
Den bästa på medicinska fakulteten.
Jag är avundsjuk, men nån måste vara den första.
Och nån ska vara den sista.
Så du pratar med djur nuförtiden?
Vill du prata med mig om det, eller du föredrar kanske Bettelheim?
- Jag behöver inte prata med din katt, Blaine. - Vadå, tror du att han svarar?
- Kanske det. - Och vad skulle han säga?
Jag skulle säga att han är ett arsle.
Jag gillar verkligen den här katten.
Han vill att du stannar här minst tio dagar.
Tror du att jag behöver vara här så länge?
Du sa att du kan prata med djuren.
Visst, det kan jag också.
Det kan jag.
Du måste tro mig.
Det kan jag inte.
Varsågod, din medicin.
Jag kan fixa vad du vill. Tefat, uppläggningsfat...
Försvinn.
Jag tar gärna några piller, om du har nåt över.
Du fattar inte, va?
- Vad handlar det här om? - Det här ska bevisa för alla-
-att du kan prata med djuren.
Orangutangen är kopplad till den här apparaten som mäter hjärnans aktivitet.
Han reagerar på sånt han ser, men eftersom du kan prata med honom-
-så behövs knappast några bilder för att han ska reagera, eller hur?
Lär känna varandra, John.
Hör på, jag behöver din hjälp. Du måste se till att nålen rör sig där borta-
-annars blir jag kvar här för tid och evighet. Okej?
Gör så att nålen rör sig.
Kom igen.
Jag vet att du hör mig, så skoja inte. Det är allvar nu.
Han är ingen stortalare, John.
Kom igen. Säg nåt, snälla?
Eskortera dr Dolittle tillbaka till hans rum.
Vänta lite! Pratar du spanska?
Det var därför han inte förstod. Han är söderifrån.
- Bort med honom. Gå. - Sätt igång apparaten igen.
Spanska...
Jag är orolig, John.
Mig lurar du inte. Du är bara orolig för Calnet-affären.
John, jag erkänner.
Jag vill ha pengarna. Det skäms jag inte för.
Gör mig en tjänst.
Sluta upp med att skälla och stå i under en dag.
Gör du det, så är jag säker på att du kommer ut härifrån.
Det vore jättebra-
-för om du inte är med på fredagens presskonferens, så blir det ingen affär.
Om du gör det här för mig, så köper jag en råttfarm till dig.
Där du kan... låta råttorna rapa och fisa så mycket du vill.
Men det måste skrivas på. Okej, min tur.
Svara. Lyft luren, snälla.
Hej, vi är inte hemma just nu. Lämna gärna ett meddelande.
Hej, det är jag.
Jag börjar sakna er.
Jag börjar undra vad jag egentligen gör här.
Ni hade nog rätt. Det var kanske bara inbillning.
- Hej, raring. Mår du bättre nu? - Vem är det?
En ledtråd. Jag är söt, har päls och får 500 ungar om året.
Rodney! In i buren med dig.
Varför står det en musfälla bakom kylen? Försöker ni ta livet av mig?
Glöm det. In i buren med dig igen!
Och spring inte och skit ner...
Hej då.
Min son Rodney. En liten hårig pojke, sover i buren.
Måste ha honom i en bur, han har problem med hygienen.
Han kommer inte tillbaka.
Fattar inte att jag gick på det.
- Jag känner mig yr. - Du ser inte så frisk ut.
Och det ska komma från er. Vad vet ni tre om det?
Jag är i dålig form.
Mitt huvud!
Vad är Ed för namn på en häst?
Vad är Wilbur för namn på en man?
Jordnötssmör. Det är så de får hästen att röra på läpparna.
- Längst in i munnen. - Jag håller inte med.
- Vid sidan. - Kolla. Ser du hans käkar?
- Ser du? - Matstrupen.
- Han pratar inte, det är ett trick. - Nej, nej, nej.
Fortsätt.
- Nej, han... - Det är tänderna.
Doktorn, här ute.
Här, här borta.
Vad gör du här?
Här kommer jag till undsättning, och allt du kan säga är "Vad gör du här"?
- Det här är inget fängelse, det är en klinik. - Tigern är illa däran.
Tigern? Glöm tigern.
Allt var underbart tills du dök upp och började prata med mig.
Nu sitter jag här och diskuterar mr Ed med de där killarna.
Du har förstört mitt liv tillräckligt. Vi har pratat nog. Stick iväg.
Försvinn, snälla. Detta är vansinnigt.
Så nu är det helt plötsligt vansinnigt att rädda en tigers liv.
Tigrar dör varje dag. Det är naturens gång.
Låt mig berätta om naturens gång. Jag är en hund och beter mig som en sån.
Jag försöker inte vara nån annan. Man är den man är.
Och du är en doktor som kan prata med djuren. Det är vad du är.
- Det är inte vad jag är. - Ljug inte för dig själv.
Sa jag inte till dig att försvinna? Iväg. Bort med dig.
- Bort med dig. - Visst.
- Sluta prata med mig! - Med nöje.
Håll dig borta!
- Skitstövel. - Det gäller er allihop!
Låt mig vara! Prata inte med mig!
Förstörde hans liv, vilket skämt.
- Blaine, jag vill åka hem. - Redan? Och missa utflykten till zoo?
Du har hatat mig enda sen vi gick och läste medicin-
-men vi är vuxna nu. Nu lägger vi det bakom oss.
Vi har båda familj, och jag vill hem till min. Hur gör jag då?
Enkelt. Sluta prata med djuren, John.
Enkelt.
Hör på. Du har rätt, jag gjorde fel.
En tillfällig sinnesförvirring, men det är över nu. Det är slutpratat.
Jag är inte övertygad. Vi kan ha ett samtal igen om en månad.
Så här gör vi, Blaine. Du skriver ut mig-
-så slipper jag berätta för kollegorna om den rosa kjolen i din garderob.
Den med läderrygg.
- Pappa är hemma. - Hej, pappa.
- Hej, snygging. Hur mår du? - Jag mår bra.
- Hej, raring. - Varför...
- Varför ringde du inte? - Jag ville överraska er.
- Varför är du inte på lägret? - Mamma hämtade henne.
Jag passade inte in.
Du får göra ett nytt försök nästa år. Ge mig en kram. Jag har saknat dig.
- Pappas lilla flicka, va? - Raring?
Vet de att du har åkt?
Nej, jag rymde. Klart de vet att jag åkte. Jag mår bättre. Ska vara med er.
Varför pratar du inte med mig?
- Säkert att du är okej? - Visst, jag mår bra.
Jag var orolig, undrade när du skulle komma hem.
Jag är hemma och mår bra, och allt ska bli som på den gamla goda tiden.
Okej, jag fattar. Jag gör likadant. Jag kan ignorera dig med.
Kanske vi skulle göra oss av med hunden?
Komma hem utan nån present! De hade väl en presentshop på det där dårhuset?
Diane, ring till röntgen och begär hit plåtarna på mr Galvin.
Och kolla om mrs Rivers kan ändra sin tid till kvart över tre.
- Jag behöver nog Gene för en rådgivning. - Ja, doktorn.
Gene, kan du ta en rådgivning kvart över tre?
- Visst. - Bra.
- Fått tillbaka provsvaret på mr Freeman? - Det kommer nog i eftermiddag.
Bra, håll mig informerad.
Tycker du jag ska göra nåt åt min näbb?
Säg åt Underhåll att sätta upp galler och några fällor.
Det här är en läkarmottagning, ingen djurpark.
Han är tillbaka. Nu ska vi bli rika.
Här bor han och här motionerar han.
- Håller han på med gymping? - Ja, marsvinsgympa.
In i buren med honom. Du kommer att smutsa ner dig.
Farsan, hjälp till. Jag får inte komma för sent till det här.
- Rodney vill följa med. - Rodney får inte följa med.
Det är en presskonferens för människor. Djur är inte tillåtna.
- Säg åt honom, då. Han lyssnar på dig. - Nej, det gör jag inte.
Hjälp till.
Kom igen, farsan.
- Får jag berätta en hemlis? - Visst.
När mamma berättade vad som hänt pappa, så blev jag inte rädd. Jag blev glad.
Jag trodde att han kunde prata med djuren.
Jag ville att han skulle vara knepig, precis som jag.
- Är det fel? - Nej. Nej, det är inte fel.
Men ibland tror jag att han inte tycker om mig.
Raring, han älskar dig.
Jag vet att han älskar mig. Men jag tror inte att han gillar mig.
Och det vill jag att han gör.
Jag ska försöka göra som han vill.
Och sluta med de här dumma experimenten.
Nej, Maya.
Sluta inte med dina experiment.
Ibland är det papporna som behöver ändra på sig.
- Jag ska bara parkera bilen. - Okej. Kom flickor, så går vi.
Maya, jag vill prata med dig.
- En liten stund, bara. - Okej.
Lyssna på mig.
Jag tycker inte att ägget var nån dum idé. Rätt så häftigt.
- Tycker du? - Ja, det gör jag.
Du är nyfiken och har idéer, det gör dig speciell.
- Du menar knepig? - Det sa jag inte. Jag sa speciell.
Att vara knepig är inte så dumt. Många av historiens stora ansågs som knepiga.
- Vilka då? - Många. Albert Einstein.
Med sitt konstiga hår, tyckte folk han var knepig. Folk tycker ofta så om genier.
Muhammed Ali, som kunde säga i vilken rond han skulle slå ut sin motståndare-
-och vrålade "Jag är den störste". Folk tyckte att han var super-knepig.
- Och Jeanne d'Arc, som hörde knepiga röster. - Som du, pappa?
Ja, som jag.
Det är det jag menar. Oavsett vad som händer, så är man den man är.
Och man älskar den man är.
För jag älskar dig.
Ge mig en puss.
- Du är toppen. - Åh, tack så mycket.
Och knepig.
- Vi ses därinne. - Okej.
Det var så vackert.
- Lucky! Vad gör du här? - Har du en näsduk?
Ja, det har jag. I facket där borta.
Jag är ledsen att jag ignorerade dig där hemma.
Det var du som sa "Var den du är". Och du hade rätt.
Fick mig att komma ihåg sånt som jag hade glömt för länge sen.
Kan du ta det lugnt en stund? Jag försöker säga nånting.
- Säg det, då. - Jag försöker ju.
- Vad tror du jag tänker säga? - "Jag älskar dig, Lucky".
- Nej, det är det inte. - Jo, det är det.
Det är inte det som jag försöker säga.
Kom igen. Djupt därinne känner du att det är det du vill säga.
Kom igen. Sen känns det bättre. Kom igen.
Ut med det. Gör det. Vi vet det båda.
- Jag älskar dig. - Gör du?
Jag behöver fler näsdukar.
- Var är vi på väg? - På väg att förstöra mitt liv.
Vakna!
Hej, doktorn. Du kom tillbaka.
Du behöver hjälp. Jag vill ta med dig och ta prover.
Prover? Det låter bra, eller?
Jag hatar de här trappstegen.
Var rädd om honom, han är vår stjärna.
Han kommer att bli bra.
- Toppen, fler trappsteg. - Kom igen, hoppa upp.
Hallå där! Ska hunden sitta i framsätet?
- Titta inte på mig som om jag vore nåt ätbart. - Överskatta inte dig själv.
- Håll tyst nu, båda två. - Titta, där är Jerry!
- Kan du dämpa dig lite? - Han gillar mig.
Hej, Jerry. Läget? Ska bara iväg och ta några prover.
Det är okej. Jag mår bara lite dåligt.
- Jag sa ju att de skulle klara det. - Det var inte din förtjänst.
Vadå? Tre beväpnade vakter mot en duva. Är det en jämn kamp?
Han är inte hemma och han svarar inte på sökaren. Jag börjar bli orolig.
- Mamma? - Ja?
Gissa vem Maya bjöd in?
Rodney. Där är du ju.
Var tusan är Dolittle?
Jag pratade precis med honom. Han är på ett barnhem hos några sjuka barn.
Typiskt John. Han bryr sig verkligen.
Sluta smörja mig och lyssna på vad jag tänker säga.
Om inte Dolittle har kommit inom tio minuter-
- så blåser jag av alltihop. - Det behövs inte.
Han är här om fem minuter.
- Det hoppas jag. - Han kommer. Om fem minuter.
Hej.
Var är köket? Jag måste dit. Var är maten?
- Rodney. - Hon vill fånga mig.
Rodney?
- Vem är Rodney? - Ursäkta.
Det här kan inte vara köket. Luktar skumt. Kanske kokar inälvor.
Vad har man den här till?
Kan nån hjälpa mig?
Jag kan inte simma!
Detsamma!
Var ska du? Hjälp mig upp!
Nån som tog bilnumret? Jag har blivit kränkt!
- Är det här du arbetar? - Kom nu.
Kasta inte det där. Det är märgen - bästa delen på benet.
- Kolla in de där. - Det är ju "Siegfried och Roy"!
Tyst.
- Lucky, håll utkik. Ni två också. - Vi jobbar inte för dig.
- Lägg av, jag räddade ditt liv. - Det är gammalt nu.
Om du vill ha tacksamhet, skaffa en hamster.
"Skaffa en hamster", det här är bara för mycket!
Jag måste skaffa hjälp.
Jag har kidnapparens bilnummer.
Gör nåt!
En örns hjärta. En örns hjärta.
- En feg örn. - En örns hjärta.
Det känns skönt.
Jag tycker om förhållandet till mina patienter.
- Det kommer du över. - Det är inte så säkert.
Jag bara skämtade, Gene.
Han är en sån som hellre pulsar fram i snön med sin svarta väska-
- och gör hembesök. - Precis.
- Det gjorde ont på mig också. - Åh, jösses, förlåt.
- Jag har nog knäckt näsan. - Jag tror jag knäckte hans näsa.
- Är den knäckt? - Får jag se.
Herregud! Jag knäckte hans näsa.
- Jag tar honom till röntgen. - Jag svimmar!
Deeeet käääännnns sköööönt.
- Det gör ont. Jag tror... - Klart att det gör ont.
Du gick rakt på en dörr.
Herregud, det blöder.
Jag blöder. Har vi nån morfin i valvet?
- Hej, killar. - John.
- Vad har hänt med dig? - Jag gick på en dörr.
- Jag krossade skiljeväggen. - Jaså?
Det här är en illa vald tidpunkt, jag har liksom...
- nån hos mig. - Herregud!
Det här accepterar jag inte. Lisa är en underbar kvinna!
- Jösses. - Det är okej.
- En jävla tiger! - Han är inte farlig.
Känn rädslan. Känn den stora rädslan.
Åh, kära nån. Jag måste sätta mig.
Så här gör vi. Vi säger åt John att vi hjälper hans lilla tiger-
-efter han har skrivit på, okej?
Sen är han fast. Det är perfekt! På det viset så får vi våra pengar.
Det har flyttat sig något åt vänster. Det måste bero på ett tryck nånstans.
Du kan inte operera en tiger. Du känner ju inte ens till symptomen.
- Dubbelseende och huvudvärk sa han. - Du är snart tillbaka på psyket.
Jag har stöttat dig-
-men om förväntar dig att jag ska tro på att tigern talade om symptomen för dig-
-så är det slut med det.
Du måste göra nåt, fort.
Vi måste operera honom, snabbt. Det är hans enda chans.
Presskonferensen, då?
Tvåhundra spänn på att han inte dyker upp.
Se upp, allihop. På väg till operationssalen.
- Flytta er, tack. - Vi behöver plats. Det är ett akutfall.
Ur vägen. Flytta på er, tack.
- Där är ni. Nu sätter vi igång. - Mark har knäckt näsan.
- Näsan får vänta. Pressen är här. - Jag... jag...
- Vi påannonserar nu. - Vi borde nog inte...
- Var har du varit? - Jag förklarar sen.
Tack för att ni kom, och för att ni varit så tålmodiga.
Som alla vet, har praktisk medicin och affärsområdet medicin-
-genomgått stora förändringar här i landet.
På Calnet försöker vi alltid att finnas i frontlinjen av sådana förändringar.
Det är med stolthet som jag nu tillkännager nyförvärvet av...
Det här är livet! Kryddiga vingar, nötter. Jag älskar nötter.
Oj då, ett levande byte.
- Det var en stor katt! - Ingen fara. Det är okej.
Det är okej, han är inte farlig.
Han är bara en jättesjuk tiger.
Bäst att du har en förnuftig förklaring till allt det här.
Mr Calloway, jag önskar att jag hade det, men det har jag inte.
Jag har en sjuk tiger att hand om och rädda. Det är det enda som betyder nåt.
Dolittle, om du genomför det här...
Nu får ni ursäkta mig...
- Dumma kattskrälle! Förstörde festen. - Håll käften.
Vadå, håll käften? Jag tänkte köra karaoke!
Vad fasen är det här?
- Inget mer bacon. - Ett, två, tre, fyra.
"Här kommer ni inte in".
"Inget krig, bara kärlek".
"Gå i päls är mord. Rädda Willy".
"Snutar, stick hem. Snutar, stick hem".
Vad?
Nej, inte ni. Polisen.
Det här är toppen.
- Är du okej? - Ja. Det är tufft, men-
- vi håller ut. - Jag får rysningar.
Jag ger dig lokalbedövning. Det gör inte ont.
Det känns som ett litet bistick.
Det kommer att spänna lite. Det är allt.
Okej? Då kör vi.
Sådär, ja.
Varför gör han så här?
- Tror fortfarande att han kan prata med dem. - Det kan han, Lisa. Det kan han.
Det började när han var liten. Jag visste inte vad jag skulle göra.
- Vad är det du säger? - Jag trodde det var ett handikapp-
-men det är en gåva, Lisa. Tror du inte mig? Se själv.
Tala om för mig om det börjar domna i tassarna eller i den högra sidan.
Har du gjort det här förr?
Ja, en gång under utbildningen.
Men det var på ett kadaver.
Men min läraren sa, att om inte patienten redan varit död, så hade han överlevt.
Det känns ju tryggt, doktorn.
Det är som Noaks Ark härute. En helt otrolig syn.
Den här samlingen av djur har hindrat stadens societet från att komma in.
Och det är tydligen här som den kidnappade tigern finns.
Jag har öppnat. Spola, Gene.
Var med nu, Jake. Säg om du känner nåt.
- Känns det där? - Nej.
Bara samma gamla smärta.
Nu, då? Känner du nån domnad?
Jag... jag kan inte. Jag vet inte!
Ta det lugnt och lyssna på mig, okej?
- Jag är rädd. - Var inte rädd, jag låter dig inte dö.
John?
- Vad sa han? - Att han är rädd.
Pulsen sjunker snabbt.
Det spänner på hjärnhinnan. Trycket är för högt.
- Vänster sida har domnat. - Pulsen fortsätter sjunka.
Du måste hålla ut, Jake. Bara håll ut.
- Okej. - Det måste vara en blodpropp.
Nu måste vi hitta den. Vi är mycket nära den motoriska banan. Sug.
- Vi förlorar honom. Vi måste släppa ut trycket. - Kom igen, Jake.
- Ge inte upp än. Det är snart över. - Nu känner jag det.
- Där. - Där?
Okej, nu så.
Den är borta. Smärtan är borta.
Blodtrycket stabiliseras.
Den är borta. Smärtan är helt borta!
Han är okej.
- Tack. - Ingen orsak alls.
Ta det bara lugnt och vila. Du är tillbaka i ringen på nolltid.
Varför räddade du honom?
Om han försöker äta upp mig igen, så åker din mustasch!
Han är sinnessjuk. Han har haft psykiska störningar.
- Han är helt... - Han är den mest-
- otroliga kirurg jag någonsin sett. - Han stannar.
- Han är det där lilla extra. - Jag vill ha ensamrätt på honom.
Han är smidig och känslosam. Jag kan tänka mig...
Dolittle! Underbart arbete.
- Bravo, Johnny. Suveränt. - Välkommen i gänget.
Jag har visst köpt mig en vinnarhäst.
Du har inte köpt nånting. Vi är inte till salu.
Vi behöver inte de där sentimentala knäppgökarna. Det blir du och jag-
- hela vägen upp. - Gillar du duva? Varsågod.
- Är det bra så? - Jag är med.
Hallå, kom hit, nån.
Vi har en födsel på gång här.
Hallå, kan nån komma hit? Ägget rör på sig.
Jag ser skakningar i ägget.
Läget, polarn?
Han kunde väl ha förvarnat?
Upp, flicka lilla. Vi har en födsel på gång.
Ett svanägg. Det här ska bli kul.
- Kom igen, flickan. - En fråga. Vad är en svan?
- Mitt ägg kläcks. - Andas lugnt, bara.
Här är det, det magiska ögonblicket.
Åh, nej! Precis som Jurassic Park. Den dödar oss!
Mitt svanägg kläcks. Det kläcks. Det...
Herregud, doktorn. Vad i hela friden är det?
Det är Mayas nya alligatorbebis.
Häftigt.
- Mamma? - Mamma? Jag är inte din mamma.
- Mamma? - Nej, nej, titta inte på mig.
Men det var ju den gången som jag blev full i Everglades, förstås...
Vänta på mig, doktorn.
Så du ska behandla både människor och djur. Det gillar jag.
Det är inget märkvärdigt. Det är nästan samma sak.
Precis det jag tänkte. Då kan vi flytta upp min skål på matbordet.
Och inte mer hundmat. Det är så äckligt.
Jag vill ha eget rum med kabel-TV. Det räcker med basutbudet.
Jag hatar berättelser med lyckliga slut.
- Hallå? - Vad sa du?
- Jag sa inget. - Vem var det då?
Spring för livet! Herregud, jag vill inte dö!
Åt vänster! Nej, åt höger!
- Mina ben, sätt nu fart! Ur vägen! - Det här med livets kretslopp stinker!