Subtitles by GSoft
JACK OG BØNNESTENGELEN -Den virkelige historien
Det var en gang...
Ja, dette høres ut som et eventyr, som noe for barna.
Men hva om eventyret ikke er oppdiktet?
Hva om det var sant?
Det er en kjerne av sannhet i ethvert eventyr.
Umulig som det er å tro på, kaller det på oss, -
- lurende under den jord vi trår på.
En sannhet så hemmelig, -
- så farlig -
- at historien må skrives om.
Og et eventyr er født.
Våre forfedres synder venter på å bli hevnet -
- gjennom århundrer.
Leo, kom hit. Se på dette.
- Hva er det? - Jeg tror det er et bein.
Det er flere av dem her nede.
Vi har pinadø gravd opp en dinosaur. Disse krypdyra -
- sluker bilen din, huset ditt og den gamle mora mi -
- i en eneste jafs.
Pass den kabelen.
Hent en stige!
Få dem opp! Hent en stige!
Åpningen av den graven -
- har frigjort enorme krefter.
Kan du ikke føle dem?
Fly, sønnen min, helt til stjernene!
Helt til stjernene!
Fly, Jack!
La oss kappløpe hjem, Jack. Løp så fort du kan!
Fortere, Jack!
- Jack! - Pappa!
Nei!
God morgen, sir. Mareritt igjen?
- God morgen, Dussan. - Faksene som kom i løpet av natta.
- Kaffe eller protein? - Vi går rett på kaffen, takk.
Konfidensielt: Byggingen av kasinoet stoppet
En dr Newman er på vei opp.
Vi går rett på proteinet.
Enda en legeundersøkelse. Hva er det med disse forsikringsselskapene?
Kanskje de bare vil være sikre.
- Vet du hva jeg liker ved deg? - Nei, sir.
Ikke jeg heller.
Humor. Deres beste egenskap, sir.
Pulsen din er her, men ikke tankene dine, Jack.
Doktor, hva likner den skya på?
Ser du øynene og munnen?
- Jack? Hallo? - Jeg føler meg helt bra, doktor.
Når du sier bra, mener du da bra, men ikke helt frisk?
- Nei, jeg mener frisk. - Hvor frisk da? Som...?
Som en fisk. Helt topp. Som forrige måned og den før det.
Alt ser ut til å være normalt.
Ser du, jeg er ikke døden nær, så ikke behandle meg som det.
- Dussan, dr Newman skal gå. - Frivillig, eller tvunget?
Jeg blir tvunget, Dussan. Greit, Jack, jeg skal gå.
Du lovet meg en runde golf for tre måneder siden.
Greit, om det beroliger deg, så kan vi spille golf.
Har du spurt deg selv hvorfor du alltid jobber?
Mange er avhengige av meg for sitt daglige innkomme.
Jeg har et styremøte om fem minutter. Var det noe mer, doktor?
Dere Robinson'er jobber dere til en tidlig død. Plager det deg ikke -
- at ingen av dere, på over ti generasjoner, er blitt over 40 år?
Nei, i grunnen ikke. Og faren min døde i en flyulykke.
Og bestefaren og oldefaren din, hvordan døde de?
Greit, mennene i familien min har hatt skikkelig uflaks.
Mildt sagt. Det er kanskje en historisk rekord.
Du burde ta deg tid til en ferie, -
- kanskje treffe ei ny jente, som hun... hva var det hun het?
Kvinner er en komplikasjon jeg ikke har råd til nå.
Du er født med platinaskjeer stikkende ut i begge ender.
Du har mer penger enn du noen gang får brukt. Begynn å leve før...
Før hva da, doktor? Dussan, hva mener du?
I hjemlandet mitt tror vi at man bør lide seg gjennom livets urettferdighet -
- for fullt å verdsette smerten ved en pinefull død.
Noe å se fram til, altså. Jeg kommer sent hjem, Dussan.
Jeg skal slå rot på dette sted til De kommer tilbake.
- God morgen, Walter. - God morgen, mr Robinson.
- Hvor mange kilo? - Ned tre.
Bra.
Her er den reviderte agendaen. Og her er alle beskjedene.
Alle beskjedene får du tilbake.
Mannheim ankom fra flyplassen. Jeg sa du var ventende, -
- men han begynte selvsagt styremøtet umiddelbart.
Jules, hvem er på kontoret ditt?
En av de millioner som gjerne vil ha en bit av deg. Jeg tar meg av det.
Eller jeg kan skaffe deg telefonnummeret hennes.
- Nei, ta deg av det, du. - Slik jeg alltid gjør.
Hva skulle jeg gjøre uten deg?
Alle møtes i konferanserommet i femte etasje til lunsj i dag.
Til minne om faren din. Det er 20 år siden han døde i dag.
Jeg er lei for det, Jack.
Nei, du har rett, jeg bør gå dit.
Husk middag med miss Gilgin i kveld. Foreningen for barnas vel.
- Jeg kan ikke omberamme det igjen. - Greit, jeg skal gå.
Jeg vet det er for en god sak. Takk, Jules.
- Herr styreformann. - Beklager at jeg er sen.
Forsikringsselskapene våre er svært så opptatt av helsen min.
Ingen helseproblemer, håper jeg?
Jeg kan berolige dere med at jeg er helt frisk.
Jeg er så lettet.
Vi gjør oss akkurat ferdige med budsjettene for Europa-avdelingene -
- for neste regnskapsår. Du finner det i rapporten din.
Hva er det med slottsprosjektet? Jeg fikk en faks om at det er stoppet.
En midlertidig stans i arbeidet, bare. Du skal få detaljene siden.
- Greit. - Neste sak: Nord-Amerika.
Vidas' avdeling sluker penger fortere enn gratis øl går ned på en grillfest.
Ikke akkurat noe godt grunnlag, men et godt bilde.
Vidas har brukt over 20 år på sitt energialternativ, uten resultat.
Jeg anbefaler på det sterkeste...
Jeg har ventet i en time på å få snakke med deg.
Merlinis, du må vente litt til. Utenfor, er du snill.
Siggy, det er i orden.
Vidas, vi snakket om prosjektet ditt. Kom inn og sett deg.
Jackie, vet du hva de gjør?
Stopper dere finansieringen når vi står foran et gjennombrudd?
Dere har solgt oss biomasse. Ikke- forurensende drivstoff fra jordbruket.
Avansert utnyttelse av forråtnelse.
Mange millioner dollar har blitt pumpet inn i denne forskningen.
Så hvor er den endeløse energikilden dere har lovet oss i årevis?
Den fins ikke.
Jack, hør på meg. Du kan stoppe dette.
Vidas, sett deg.
Dette er ikke lett for noen av oss.
Men alle avdelinger som ikke går med overskudd risikerer nedleggelse.
Overskudd er alt dere vil ha.
"Jeg trenger mer. Jeg vil ha mer." Fråtsere! Forbrukere.
- Vidas, dette er ikke måten. - Jo, det er det.
Du vil ikke tro dette. Resultatet av alle bestrebelsene:
En hybrid biogenetisk framstilt ørkenert -
- som vokser seg fullvoksen på mindre enn to tommer regn per år.
Vi kan gjøre slutt på sult i ørkenområdene.
Generasjoner av barn vil ikke lenger gå sultne.
Skjønner du ikke?
Ser du ikke? Du kan redde verden!
Jeg ser bare frø, Vidas.
Faren din investerte i oss på grunn av deg, Jack.
Jeg forstår, Vidas.
Men dette er forretninger.
Dette selskapet har over 30000 ansatte verden over.
Sultende nasjoner betaler ikke lønna deres.
- Jeg beklager. - Nei, jeg beklager, Jack.
Der sitter dere alle og har ikke peiling.
Dere har ressursene til å gjøre noe.
Men dere bryr dere ikke om andre enn dere selv.
Kanskje det passer bra å ta en pause nå.
Vil du unnskylde oss, Jules? Gi meg et øyeblikk med Jack alene.
Tusen takk.
Stakkars Vidas. Det var ikke lett.
- Du gjorde nøyaktig det du måtte. - Gjorde jeg?
Uten tvil.
Kan du fortelle om stansen i arbeidet ved slottet?
Jeg tar meg av det. Jeg ringer deg i morgen fra England.
Men det er ikke det som egentlig plager deg, er det?
Du vet hvilken dag det er i dag?
Klart jeg gjør. Kjære Jack.
Faren din hadde alltid en sjette sans -
- når det gjaldt ting.
Til og med sin egen død. Det virket som han visste det.
Jeg måtte love ham å hjelpe deg å drive dette kolossale selskapet.
Og jeg kan bare håpe at jeg har vært til en viss nytte.
Siggy, du har vært alt for meg.
I dag tok du en tung avgjørelse til beste for selskapet.
Hadde faren din vært her, kunne jeg fortalt ham at du gjør en flott jobb.
Gir det meg plusspoeng å nekte å finansiere en strålende forsker?
- Tøffe beslutninger skaper mannfolk. - Gjør de?
Hva mer gjør de oss til?
- Jack! - Papp!
Nei!
- Beklager, Francois. - Deres gjest, miss Gilgin.
Jonathan William Duncan Robinson?
Unnskyld.
Ondine.
Veldedighetsmøtet, ja. Miss Gilgin. Sitt ned.
Vel, nei.
Nei?
- Var du ikke på mitt kontor i dag? - Jo, det var jeg.
Jeg har ventet svært lenge på å få treffe deg.
Har du? Da har du vel funnet meg nå.
- Ondine, er det fransk? - Noe tilsvarende, har jeg hørt.
Ondine, hva kan jeg gjøre for deg?
Jeg vil intervjue deg om deg og selskapet ditt, Robinson International.
En journalist.
Jeg må advare deg: Jeg er verdens kjedeligste intervjuobjekt.
Det er Siegfried Mannheim du bør snakke med.
Han leder utenlandsavdelingene våre og har vært i selskapet i mange år.
Jeg kan ordne med et møte.
Men jeg vil høre det fra deg. "Den siste Jack."
- Den siste Jack? - Du har ingen arving, har du?
- Ikke ennå. - Og du er i ferd med å bli 40 år?
Nei, det er ennå noen år til det. Hva er formålet med dette?
Mr Robinson, vil De begynne med champagne i aften?
Ja, en Cristal 1990.
En 1990 skal bli, sir.
Nei, vent. Liker du ikke champagne?
Jeg har aldri smakt det.
Vi tar champagne.
Aldri smakt champagne? Hvor kommer du fra?
Kjenner du til fortellingen om Jack og bønnestengelen?
Eventyret? Ja da. Men hva har det å gjøre med...?
Deg. Er ikke livet ditt som et eventyr?
- Jeg vet ikke. - Det tror jeg at du gjør.
Jack, storfirma-dreperen som klatrer på den økonomiske bønnestengel.
Ja. Og så drepte han kjempen og stjal skattene hans.
Og lever lykkelig alle sine dager.
Men jeg har ikke drept noen kjempe eller funnet noen skatt.
Men du lever lykkelig alle dine dager, gjør du ikke?
Du er veldig intens.
Du er vakker, men intens.
Unnskyld, nå mistet jeg tråden igjen.
Graven der dere bygger hotellet. Slottet.
De avdekket den og avsluttet arbeidet, ikke sant?
Kom ikke og si at du er forsikringsetterforsker eller noe?
Du vet godt hva som ligger der.
Forbrytelsene dere har hatt nedgravd der i alle år.
Sannheten om hvor familieformuen deres kommer fra, Jack Robinson.
Dette begynner å bli for intenst. Dette intervjuet er over.
Beklager at jeg forstyrrer, men enda en miss Gilgin er her.
Mary Lou Gilgin, Foreningen for barnas vel. Beklager at jeg er sen.
Jeg fikk en pussig oppringning om at du hadde avlyst møtet.
Da jeg ringte for en ny avtale, traff jeg din skjønne sekretær...
Jules. Hun er ubetalelig.
Å, champagne.
- Siggy, det er Jack. - Klokka er sju om morgenen.
Jeg må vite hva som skjer der borte.
- Jeg hørte noe om en grav i dag. - En grav?
En svært tiltrekkende kvinne avbrøt middagen min i kveld -
- og spurte meg om hva vi gravde opp ved slottet.
Det er ikke lurt å innvie fremmede kvinner i familiens forretninger.
Jeg sa ikke noe, jeg bare lyttet. Hva foregår der borte, Siggy?
Vi har hatt -
- noen små problemer. En rar ulykke.
- Rar ulykke? Hva mener du? - Det jeg sa: En rar ulykke.
Jeg hadde håpet å ordne dette uten å uroe deg.
Er jeg den første som bryr meg om hva firmaet vårt driver med?
Selvsagt ikke. Og jeg håper -
- du ikke blir den siste.
Siggy?
Jack Robinson. Tyv og morder
- Herregud! Sabla... - Skal jeg ta det som en kompliment?
- Hvor kom du fra? - Krivlak. Et fælt sted i Albania, der...
- Ja da, veldig morsomt. - Et smørbrød? Noe å drikke?
Jeg tok vare på en artikkel i Bonytt:
"Zen og rørleggingens edle kunst."
"Sannheten er sjelden å finne i andres oppfatninger.
Man må gå til årsaken til det tette røret for å løse problemet."
- Sier du at jeg har et tett rør? - God natt, sir.
Dussan.
- Ring og be dem tanke flyet mitt. - Selvfølgelig.
"Om han er i live eller om han er død, -
- skal jeg male hans bein for å bake mitt brød."
Det har dere hørt før, ikke sant?
Ingen fornøyelig tanke, det, å bli levende malt til mel.
Nei til Robinson International!
Grådige Robinson!
Dette er langt nok.
Har noen dødd? Hvor ille er dette?
En av arbeiderne som ble skadet døde i dag.
Siggy, jeg er utenfor.
Litt av en knipe du har her.
Du burde ikke ha kommet hit.
Myndighetene har erklært at dette er et forbrytelsesåsted.
Et forbrytelsesåsted? Du blir borte for meg.
Vi må få Dem vekk herfra.
Jack, er alt bra med deg? Møt meg i byen. Vertshuset Stokers.
Hold navnet ditt for deg selv. De innfødte er litt urolige, ser du.
- Jeg kjenner den kvinnen. - Mr Robinson!
Ondine!
- Avismann? - Ja, stemmer.
Denne kasino-greia er fæle greier. Det vil ruinere oss.
Det er greit, elskling. Kompisen din der borte betaler.
Camelot slott er et forbrytelsesåsted -
- der rasende demonstranter samler seg.
I en mystisk ulykke er én bygnings- arbeider drept og én alvorlig skadet.
Hundrevis av fastboende demonstrerer mot anleggsarbeidet.
Politiet prøver å roe folkemengden, men demonstrantene vil ikke vekk.
Selskapet Robinson International vil gjøre slottet til et lukrativt kasino.
Det kommer til å bli bråk. Det blir alltid bråk.
- Der er hun. - Jeg visste du ville komme.
Jeg kom hit i eget fly.
Du må ha dratt flere timer før jeg visste jeg skulle hit.
Jeg har flere spørsmål.
Jeg har noen spørsmål til deg. Dette er fra deg, ikke sant?
"Tyv og morder."
- Ganske sterke ord, er det ikke? - Er du redd?
Jeg er ikke redd.
- Du burde være. - For hva da?
For det som er i graven. For det som har skjedd med alle menn i din slekt.
Faren din døde da du var 14. Han var 42 år.
Bestefaren din døde da han var 40. Oldefaren din døde...
Han ble ikke 40. Alle før dem også døde tidlig. Jeg vet det.
Robinson-familiens forbannelse. Lokal overtro jeg ikke vil prate om.
- Du må. - Hvorfor? Hvorfor vil folk -
- stadig vekk minne meg på den tragiske familieherkomsten min?
Er du redd for at du også vil dø hvis du får en arving?
Er jeg redd for noe, så er det for -
- at hvis jeg får en sønn, vil han ikke ha en far til å oppdra seg.
Aner du noe om hvordan det er?
Jeg tror ikke det. Så ikke fortell meg hva jeg må gjøre.
Jeg ville ikke unne et barn det livet jeg har. Aldri. Ikke min sønn.
Tror du at du er den eneste som har lidd? Så mange har lidd.
Du har overflod av rikdom til å lindre smerten din.
Tror du penger kan erstatte menneskene jeg er glad i?
Nei, det tror jeg ikke. Ingen ting kan erstatte familien jeg har mistet.
- Fortell meg hva du ønsker. - Sannheten.
Om hva da? De beina? Jeg vet ikke hva de gravde opp av det hullet.
Vet du ingen ting om kilden til at familien din er så rik?
Alt jeg har, er bygd på mine forfedres blod og svette.
Det er løgn, Jack.
Det er det jeg vet. Hvis du vet noe jeg ikke vet, så fortell meg det.
- Folk dør alt på grunn av deg. - Hvem?
Hvilke folk?
Du vet ikke.
- Kjenner du denne kvinnen? - Wilhelmina.
Det er lenge siden, men hun var en grandtante eller noe sånt.
Grevinne von Stronheim. Den eldste i klanen deres.
Det kan ikke være samme person.
Det er 60-70 år mellom disse bildene. Det er umulig.
Vil du hjelpe meg å finne henne?
Det skulle jeg gjerne gjort, men hun døde da jeg var liten.
- Hun var mitt siste håp. - Siste håp for hva da?
- Fortell meg hva du leter etter. - De hellige skattene.
Kilden til all din rikdom. Stjålet av din tyvaktige morder av en forfar.
Se hva katta har dradd inn! Selveste Jack Megakakse!
Er du kommet for å spre Robinson- forbannelsen til landsbyen vår nå?
- Unnskyld, mann. - Dust!
La meg by deg på en drink.
Ondine!
- Jeg beklager, mr Robinson. - Det er i orden.
Du er ikke velkommen!
Velkommen hjem, mr Robinson.
Jeg kom meg ikke til landsbyen. Problemer. Alt er under kontroll nå.
Under kontroll? Det var jo opprør der ute.
Jeg ser ut som jeg har vært i et barslagsmål. Jeg var nesten i et.
Som du ser ut. Kanskje du bør sove i stallen.
Siggy, du sa jo disse menneskene ønsket denne utbyggingen.
- At det ville skaffe arbeidsplasser. - Ja, folk der vil få det bedre.
- Enn hva? - Enn de har det nå.
Hvorfor stormer de slottet da?
Med plakater mot Robinson-navnet? Hva pokker har vi gravd opp der?
Du har vært gjennom mye i kveld. La oss prate om det i morgen.
Nei, jeg vil snakke om det nå. Jeg er blitt anklagd for mord i kveld.
Mord?
Grevinnen har vært borte i over 20 år.
Hun gjorde livet miserabelt for faren din før hun døde.
Jeg vet hva jeg så. Det var minst 60 år mellom de to bildene av henne.
Hun så helt lik ut på begge to.
Det er umulig. Har det slått deg at den mystiske kvinnen din -
- kan ha manipulert bildene?
Kanskje.
Fins det en mørk hemmelighet i familien vår -
- som ingen noen gang har snakket om?
For ifølge henne stjal Robinson'ene noen hellige skatter.
Vi er kjent som slue forretningsmenn.
Men vi har aldri stjålet. Sa hun noe om hvilke skatter?
Nei, ikke akkurat, men...
Jeg burde lage en stor blink av deg, med store dollartegn, -
- og så la kvinner loppe deg totalt.
Hun vil ha penger. Dukker hun opp igjen, får du tilkalle vaktene.
Hva får du ut av dette?
- Er det også manipulert? - "Tyv og morder."
Høres ut som noen er ute etter deg.
Noe foregår.
Du har alltid vært ærlig mot meg. Bare fortell sannheten.
Hele.
Jeg ville ikke at du skulle bli innblandet i dette.
Vi vil bli feilaktig tiltalt for å være skyldige i at to arbeidere døde.
Er det to nå?
Kom.
Det var et merkelig tordenvær. Det skjedde rett der nede i sørenden.
De gravde hull til fundamentet da de fant bein.
Så dette er et gravsted?
Enorme bein. Og de er åpenbart ikke fra noen dinosaur.
Hva er de for noe da?
Vi vet ikke. Kanskje du bare må se dem selv.
De første seks ryggvirvlene ble pulverisert.
Der, ser du?
Flere kraftige brudd på bakre del av kraniet.
Døden ble antakelig forårsaket av et kraftig slag eller støt -
- som brakk nakken og knuste ryggraden.
Og det er ikke en slags dinosaur? Kanskje dere bare ikke fant halen.
Alle her er høyt kvalifiserte folk.
Det vi har oppdaget her, går på tvers av alt vi trodde vi visste -
- om menneskets utvikling de siste 100000 år.
Ikke si dere tror det er et menneske. En ekte kjempe?
Jeg vet det høres utrolig ut, men jo.
Siggy, vi har et kjempeskjelett i skapet.
Døden inntraff for 300-400 år siden.
Hode og alle ledd ble kappet av med en skarp gjenstand.
- Dette vesenet ble myrdet. - Myrdet?
Kan vi alle trekke oss tilbake og roe ned litt?
Dette er enten det største vitenskapelige funn i vårt tid, -
- eller en utrolig godt planlagt bløff.
Inntil vi finner ut sannheten, må ikke dette komme ut.
Det kan ikke skjules lenger. Sannheten er avdekket.
Kom hjem, gutten min. Jeg venter.
Fortere, Jack!
Løp, sønnen min!
- Jack. - Pappa.
Nei!
- Nei, ikke... - Hvordan kom du deg inn?!
Hold an, jeg kjenner deg. Mannen fra vertshuset.
Hun vil snakke med deg.
Hun er død!
Hun er ikke død!
Hun er ikke død.
Før meg til henne.
Hallo. Jeg er Jack Robinson.
Jeg vet godt hvem du er.
Gode Gud! Wilhelmina.
Jeg har ventet på deg så lenge, i så mange år.
Men Siggy sa du var...
Utåndet. Kanskje for å beskytte deg.
- Men hvorfor? Du er i live. - Meget observant.
Kom nærmere, så jeg får sett skikkelig på deg.
Kom og gi meg en klem. Jeg biter ikke.
Kaller du det en klem?
Men du ser akkurat likedan ut.
Jeg er så glad for at du husker. Jeg håpet du ville.
Du var seks år siste gangen faren din tok deg med hit.
Allerede da så jeg at du hadde den spesielle gnisten i øyet.
- Det har du ennå. - Har jeg?
Ja.
Det er krefter løs her som jeg ikke helt forstår.
- Krefter løs? - Jeg vet at du er redd.
Wilhelmina, med all respekt, jeg håpet -
- at jeg endelig hadde funnet noen som kunne forklare alt som skjer.
Derfor sendte jeg bud på deg. I mot- setning til din far og dine forfedre, -
- søker du sannheten. - Ja, selvsagt gjør jeg det.
Men det har skjedd mye rart i det siste. Det er svært forvirrende.
Jeg vet det. Jeg forstår.
Kom og sett deg her, er du snill.
La meg prøve å forklare.
Historien skapes av mange forskjellige beretninger.
Beretninger om helter, store ledere, store oppdagelser.
Men noen beretninger er det helt umulig å tro på.
Derfor skrives historien om og et eventyr er født.
Skjønner du hva jeg sier?
Jeg tror det.
Å tro på det ufattelige er vanskelig for de fleste av oss.
Å prøve å få andre til å tro på det, virker nesten umulig.
For lenge siden -
- ble det utlyst en forferdelig forbannelse over familien vår.
Forbrytelsene til forfedrene våre har fått sin straff i generasjoner.
I 400 år.
En forbannelse bare du kan gjøre slutt på. Bare den rette Jack kan.
Den rette Jack? Krefter? Robinson-forbannelsen?
Du tror du er for gammel til å tro på det umulige?
Du trenger bare stille med åpent sinn, og høre godt etter.
For dette er din beretning, Jack.
For 15 generasjoner siden.
390 år siden.
Om våren i året 1611, -
- da var det alt sammen begynte.
Det var en gang...
Alt lå dødt og øde. Det øsregnet, likevel visnet all avling.
Kom nå, melkekua!
Du trekker som en grisunge nå. Gå på!
Jacks mor strevde for å forsørge dem på ektemannens skrinne jord.
Ditt ubrukelige naut!
Jack!
Følg nøye med.
Er den der ennå?
Hold nøye øye med erten, gutter.
Jack var en villstyring. Eventyrlysten og litt uvøren.
Prøv, Småen.
- I midten. - Sikker?
Uflaks, Småen. Beklager.
Du prøver vel ikke å være lur, Jack?
- Hvordan havnet den der? - Kom her!
Kom her!
Stakkars Jackie er på ratata igjen, akkurat som fyllikfaren sin.
Han var en ridder og taprere enn noen av dere padderomper!
Jack var litt av en sleiping.
Padderompe? Du må ikke si sånt om mora di!
Trass i uflaksen var han fast bestemt på å hjelpe sin mor.
Men dessverre for Jacks del klarte han aldri å gjøre noe riktig.
Du er faren din opp av dage; ikke brukende til noen ting.
Det eneste Jack ville, var å gjøre sin mor stolt av seg.
Ost og en sixpence?
- Hvor fikk du dette, gutt? - Jeg jobbet for det mor.
Det tviler jeg nå på. Det kan være håp for deg ennå.
Vondt ble verre da melkekua sluttet å gi melk.
Vi sulter i hjel før det kommer regn igjen, Jack.
Den gamle kua er tørr som knusk og jeg har ikke hjerte til å slakte den.
Jeg tar den med på torget i morgen og får en god pris for den.
La meg gå dit med kua, mor.
Jeg skal minst få 15 gullmynter for den. Jeg lover.
Ikke bli forbauset om jeg kommer tilbake med en formue.
Da kan vi lage et fint vertshus her. Du blir landsbyens dronning.
Du ville bare stikke av, akkurat som faren din.
Det ville jeg ikke, mor. Jeg ville aldri gjøre det.
Ja vel, dra dit med kua. Selg den til god pris.
- Den er alt vi har igjen. - Det skal jeg. Ikke vær redd.
Jack sverget å vise seg verdig, ikke bare for sin mor, -
- men også for seg selv.
Kom nå, melkekua.
Hallo, Jack. Vi er her for å bli skuls.
Vi er voksne mennesker, så la oss ordne det med et vennlig veddemål.
Ja visst, et vennlig veddemål.
Gi oss det du har.
- Dere kan få en hel halv gullmynt. - Vi tar heller beinranglet du har her.
Nei, jeg har en bedre idé.
- Vi slår inn skallen på gamlekua. - Nei!
God dag. Hvordan har du det denne fine ettermiddagen?
- Gamlingen, du skal bare... - Løp nå hjem med dere, -
- før jeg forteller mødrene deres hva dere gjorde med naboens hund.
Jeg skjønner ikke hva du mener. Aner ikke hva du snakker om.
Kom, så går vi.
- Hvordan visste han om hunden? - Vi stikker herfra.
- Takk, godeste herre. - Bare hyggelig.
Jeg undres hva slags kupp en smart gutt som deg vil få til -
- når du får melkekua til torget.
Det er en verdifull ku, så jeg får helt sikkert god pris.
Sier du det?
Det er Jack du heter? Kan du si meg hvor mange bønner som blir fem?
- Tuller du med meg? - Nei, langt ifra.
Ja vel. To i venstre hånd, to i høyre og én i munnen.
- Vedder du livet på det? - Ja.
Nettopp!
Flink gutt!
Tenk, gutt: Har du klare hensikter og et purt hjerte?
- Jeg er bare Jack. - Vel, bare Jack:
Om du kunne få hva du ville; bli en stor ridder, -
- en rik mann med mange tjenere, en hersker fryktet av alle, hva da?
Jeg ville bare forsørge mor, gjøre henne stolt av meg.
Da har du klare hensikter og et purt hjerte.
Fra denne dag vil din mor tilbe den jord du trår på.
Det er en god byttehandel for en ku som ikke lenger gir melk.
- Det er jo bare bønner. - Tull. De er mer enn det.
Se selv.
Du og moren din vil aldri mer sulte.
Tro på muligheten for det umulige.
Så Jack, som gjerne ville bli en helt i morens øyne, inngikk den avtalen -
- som skulle forandre livet hans for alltid.
Ingen penger. Du drar til torget med min eneste ku, og alt du har, -
- er noen få, inntørkede, usle... - Mor, de er magiske.
Vi kommer aldri mer til å sulte. Den mannen sa det.
Jeg stolte på deg, og så kommer du hjem med bønner?!
Det blir ingen middag i kveld.
Vel aldri mer fra denne dag av.
Stakkars Jack sovnet omsider, -
- og ønsket han ville finne den krokete, lille mannen -
- som fralurte ham hans siste sjanse til å gjøre moren sin stolt av seg.
Da skjedde noe fantastisk.
Jack!
Mor!
Hele livet hadde verken Jack eller moren hans -
- sett noe så utrolig.
Noe vidunderlig måtte helt sikkert vente ham oppe på toppen.
Fast bestemt på å finne -
- det skjebnen hadde i vente for ham høyt der oppe, -
- klatret Jack opp bønnestengelen.
Vær forsiktig, gutten min.
Moren hans ivret ham videre.
Vær modig, Jack.
Jack klatret opp bønnestengelen...
Helt opp i skyene. Ja da.
Jeg kan den fortellingen, tante.
"Jack og bønnestengelen." Det er et eventyr.
Det er ikke et eventyr, det skjedde. Du høres ut akkurat som faren din.
- Gjør jeg? - Ja.
Og du er fryktelig uhøflig og du fatter ikke poenget.
Har marerittene begynt ennå?
Faren din hadde dem også. Alle Jack Robinson'er får dem til slutt.
Hvor lenge siden er det, kjære?
De begynte for et par år siden. Nå har jeg dem nesten hver natt.
Jack, tiden løper ut for deg.
Hva mener du?
Du så beina?
- Jeg så noe. - Kjempene kommer etter deg.
Da den graven ble åpnet, ble enorme krefter sluppet løs.
- Kan du ikke føle dem? - Føle dem?
- Jeg vet ikke hva jeg føler. - Så hør på meg.
Jack klatret og klatret i det som virket som dagevis.
Inntil han endelig befant seg på toppen av bønnestengelen.
Utmattet.
Knapt i stand til å puste.
Jack hadde funnet paradis.
Det var overflod av alt, full harmoni.
Helt annerledes enn den golde og voldelige verden Jack kjente.
Jack hadde aldri sett et så flott slott i hele sitt liv.
Så staselig en bygning måtte romme rikdommer som drømmer lages av!
Hallo der i slottet!
Du hiver søppel i hodet på meg.
Hva driver du med der nede, din slubbert?
Jeg er ute på oppdrag fra min mor og jeg er fryktelig sulten.
Du blir til middagsmat om du ikke peller deg herfra litt fort!
Bare kom inn, og det kjapt.
Uvitende om faren som ventet ham, -
- gikk Jack inn i Thunderdells slott.
Fort! Her. Vil du spise, får du jobbe.
Gni deg med denne.
Ikke la ham få ferten av deg. Han hater engelskmenn.
- Han? - Thunderdell for deg, gutt.
Thunderdell. I flere dager hørte Jack navnet om og om igjen.
Navnet slo ansiktene til hjelperne med skrekk, -
- der de ble tvunget til å lage enorme porsjoner med mat.
Denne Thunderdell må holde kalas. Eller så er han skrubbsulten.
Endelig opprant dagen.
Nok mat til 100 mennesker var tilberedt.
Finn gaffelen hans. Opp!
Sånn ja. Ta kniven og gaffelen der nede.
Ikke stå og heng! Han venter på å bli servert!
Mat!
Brød.
Herregud!
Mer!
Legg.
Legg!
Tror du jeg kommer i humør til det når du puster den stålånden på meg?
- Legg! - Ja da, ja da.
Jeg er glad i deg, men hadde du spilt straks, -
- ville vi sluppet dette hver gang.
- Slapp av, jeg skal roe deg, kjære. - Spill! Legg!
Ja da. Du gir meg helt forstoppelse med all den brølingen din.
Og den fortryllende harpen spilte.
Rare og vakre melodier, -
- med en kraft som påvirket gåsa på en høyst uvanlig måte.
Griskheten til Jack vokste for hvert gullegg han så.
Fe fi fo fum...
Hva gjør du her ute, gutt? Pell deg vekk herfra!
Jeg lukter engelskmanns blod!
Nei, det er ingen engelskmann her. Har ikke sett en engelskmann siden...
Det var bare Antonio. Bakeren. Han er italiener.
Jack holdt hardt rundt gullegget. Kraften fra det virket alt på ham.
Med en slik skatt ville ikke lenger moren hans måtte leve i elendighet.
Fryktløs var Jack lysten på mer.
Jeg tar deg inn, gir deg mat, -
sier du skal holde deg skjult, og hva gjør du?
Du valser rundt på bordet som om du eide stedet.
Hadde han sett deg, ville han drept oss alle for at vi slapp deg inn.
Gi meg det egget. Han vil savne det når han teller.
- Jeg la fra meg alle. - Det du har i lommen.
Hvor har du hodet ditt hen?!
Jeg kunne bli ridder, og mor dronning.
Da trengte vi aldri mer sulte.
Det er nok her til deg også.
Thunderdell ville drepe deg bare for å tenke på sånt.
Skal vi ut? Jeg har aldri vært ute.
Ingen får røre de skattene og leve lenge nok til å fortelle om det.
Ingen ond, fæl, egoistisk kjempe fortjener de skattene mer enn oss.
Noen ganger kunne Jack være svært overbevisende.
La oss komme oss vekk herfra!
- Kom igjen. Fort! - Jeg prøver.
Hun ble med engelskmannen. Han sa han kom hit på en bønnestengel!
En engelskmann!
Kom igjen, du klarer det.
Kanskje i mine yngre dager, gutten min, men ikke nå.
Gå du. Fort. Ikke tenk på meg. Jeg har et fint gjemmested, jeg.
Jack overlot den gamle kona til seg selv og klatret ned bønnestengelen.
Moren hadde ventet i årevis, levd på bønnene fra stengelen.
Hva i himmelens navn?
Det er gull.
Det er et mirakel!
Mor! Hallo, mor.
Det er Jack!
Jack! For et lykketreff!
Lkke nå, mor.
Vi får selskap!
Min Jack!
Vi må hogge den ned. Han vil drepe oss.
Jeg trodde du hadde glemt meg.
En svær kjempe klatrer ned stengelen og vil drepe oss.
Gi meg den øksa.
Løp, mor!
Å Jack.
Takk, Småen.
Slik ble Jack kjempedreper den mest berømte tyven i historien.
Godt gjort! Bravo!
Jack?
Jeg hører. Jeg prøver å godta alt dette, men...
Ja?
Du ber meg om å tro på et eventyr.
Hør på meg.
Jack Robinson var en tyv. Han tok noe som ikke var hans.
Og han var en morder. Familien vår er forbannet.
All rikdommen, all makten, -
- alt vi har, skyldes grådigheten til denne forfaren din.
Så jeg skal tro alt du nå har fortalt?
Jeg er redd det kan være mye verre.
Den første Jack, som jeg fortalte deg om, sa han hele sannheten?
Han gjorde nok ikke det. Det må være noe mer.
Skjønner du ikke? Jeg kan ikke være den jeg er og tro på noe av dette.
Tro det eller ei...
Du er den eneste som kan finne ut sannheten og få slutt på forbannelsen.
Hvis ikke vil sannheten drepe deg.
Hva skal jeg gjøre?
Jeg vil at du skal ta dette.
Det ble gitt meg for svært lenge siden.
Hva er det?
- Det er skjebnen din. - Skjebnen min?
Når du tror, da vil du vite hva du skal gjøre. Og ikke nøl, gutt.
Jeg er redd du har liten tid.
Hvem er du?
Hvor kommer du fra?
Hvordan kom du deg hit?
Det må ha vært utrolig å se din verden der oppe fra.
Hadde du hatt tunge, kunne du fortalt meg det.
Hvordan forklarer jeg din eksistens for styret mitt? For omverdenen?
Det fins ikke sånt som kjemper.
Tror du nå dine egne øyne, Jack Robinson?
Akkurat i rette øyeblikk: Den mystiske Ondine.
Du hadde rett, her var bein. Store, nifse kjempebein.
- Han var vennen min. - Var han vennen din?
Disse beina er nesten 400 år gamle.
- I din tid. - I min tid? Glimrende svar.
Du er ikke herfra, er du?
Der oppe fra?
Ondine, jeg vil hjelpe deg.
Jeg vet det.
Jeg vet du vil.
Gjør du?
- Hun ga meg noe. - Grevinnen? Er hun i live?
Hun sa dette var nøkkelen til å få slutt på forbannelsen.
Nei, det ble stjålet, som alt annet familien din tok fra mitt folk.
Var det dette forfedrene mine stjal fra dere?
Nei. Gullharpen og Galaga gås, som verpet dette.
- Fortalte hun deg hvor de er? - Hva? Nei.
Hva foregår der nede?
Vi har en inntrenger her nede. Vi trenger forsterkninger.
Bli hvor dere er!
Jeg er her for å finne skattene. Ellers må jeg ta med deg tilbake.
Ta meg med tilbake? Hvordan?
Hold dere unna!
Hun har eksplosiver. Hvor er politiet?
Kan vi få fram væpnede politifolk?
Mr Robinson er i umiddelbar fare. Vi kan alle være det. Fort!
Ta det rolig, miss.
Vent!
Ondine, jeg skal bli med deg, hvor du enn vil ta meg med.
Kom fram. Legg de greiene du har fra deg.
Og løft hendene over hodet!
Ta det rolig. Ingen trenger komme til skade.
Hva venter de på? Stopp henne. Skyt henne!
Dukk, mr Robinson!
- Tilbake! - Ikke rør deg!
Nå!
Er alt bra med deg, mr Robinson?
Ta den tid du trenger.
- En legesjekk, så er du ok, Jack. - Hvor er hun? Vi må finne henne.
Hun er vekk. Etter eksplosjonen er det ikke spor etter henne.
Ikke snakk nå.
Kjør mr Robinson til sykehuset. Ingen besøk. Jeg kommer så fort jeg kan.
Steng av her. Ingen presse, ingen sivile.
Ondine.
Jeg gir ikke ordrer for helsas skyld. Får noen vite dette, blir det oppvask!
- Hvordan føler du deg? - Bra.
Bare slapp av, så skal vi ta oss av deg.
Noen lettere slag og skrubbsår. Sjekk om han har hjernerystelse.
Mr Robinson?
Tro på muligheten for det umulige.
- Jack og bønnestengelen. - Det er skjebnen din.
Du er 15. etterkommer av den første Jack Robinson, ikke sant?
- Faren din... - Han hadde alltid en sjette sans...
- En forbannelse kun du kan ende. ...Til og med for sin egen død.
Bare den rette Jack kan få slutt på den.
Fe fi fo fum.
Klar eller ei, her kommer jeg.
Det var en gang en gutt som het Jack.
Ikke skyt... Ikke stikk meg.
Jeg har gått meg vill. Jeg vet det høres sprøtt og utrolig ut, men...
Jeg bare...
Takk.
Jeg har klatret opp bønnestengelen i to dager.
Den var rett der. Nå er den det ikke.
Dere så den, ikke sant?
Ondine!
Jeg trodde du var vekk. Du er her.
Ja. Dette er min verden, Jack. Og du kan umulig være her.
Bønnen! Magiske bønner. Jeg plantet en bønne i bakken -
- og den vokste rett til himmels, som i fortellingen!
- Halsbåndet ditt. - Ja, jeg tar det nå.
Jeg trodde du ble drept i den eksplosjonen.
Vel, her er jeg.
Hvem er vennene dine? Hei, jeg er Jack Robinson.
Hvorfor er jeg bundet?
Er jeg fange eller noe?
Jeg har skikkelig vondt i hodet. Jeg tror jeg har hjernerystelse.
"Jack, vil du ha noe mot smertene? "Nei, da, det går helt fint."
"Aspirin? Nei takk, det trengs ikke."
- "Vel, faktisk, Jack..." - Jeg slår ham igjen!
Ti stille, Jack.
- Si hvor dere skal hen med meg. - Vi drar til Mag Slec.
Er det bra eller ille?
Barna våre dør.
- Kan noen hjelpe disse folka? - Videre!
Vær så snill, hjelp oss!
Vi er desperate!
Vår verden var ikke alltid slik.
Dette var en vakker dal.
Blomster overalt.
Nå er det bare lidelsene som vokser, dag for dag.
- Hvor lenge har det vært slik? - I din tid?
Siden forfaren din tok Galaga og Harpen.
Det er 390 år siden Thunderdell døde.
Du sa han var en venn av deg. Hvordan? Du er ikke 400 år.
Nei, jeg er eldre. I din tid.
Du tror meg ikke? Tiden går med ulik fart i våre verdener.
For hvert år som går i din, går bare én dag i vår.
Du sier at min forfar, -
- Jack som klatret opp bønnestengelen for 390 år siden, -
- var her for 390 dager siden i din tid?!
Ja.
Hvis du er 30 år i min tid, ble du altså født...
For 10950 år siden i din tid.
Jeg må si du holder deg godt.
Det var en spøk.
Du vil vite hvor du skal?
Vi fører deg for retten i Mag Slec.
For retten? For hva da?
For forbrytelsene din familie har begått mot vårt folk.
Sov nå, Jack. Du trenger hvile.
- Ragnar. - Kom an!
Svin!
Det er tyvens blod de er ute etter, ikke vårt.
Der er årsaken til problemene våre. Hans død gjør slutt på våre lidelser.
Ikke rør ham! Vi fører ham til Rådet. De avgjør hans skjebne, ikke dere.
De gamlingene er blitt svake. Vi sulter, familiene våre dør.
Rettferdigheten skjer her og nå hvis tyven dør.
Vi er alle i familie.
- Du gir oss ikke noe valg. - Ikke gjør dette!
Skjær meg løs, Ragnar!
Ragnar!
Jack!
La ham være!
Er alt bra med deg?
Dette er mitt folk. Han er slekt. Den siste av fetterne mine.
Landet vårt dør. Og folk dreper hverandre, takket være deg.
Anklager du meg for alt dette?
Hva har jeg gjort? Hva skal forbrytelsen min bestå i?
Jeg kom helt hit, hvor vi nå enn er, fordi jeg ville hjelpe dere.
- Hvorfor ble du ikke der du var? - Jeg er her. Ønsket du ikke det?
Du klatret opp bønnestengelen. Du tok ditt eget valg.
Gi meg en bandasje.
- Er dette Mag Slec? - Det som er igjen av det.
Der er Jack Robinson!
Slipp oss fram!
Dette er ikke rettferdighet. Har dere glemt? Gå!
Tyv!
Dø!
Morder!
Man er skyldig til det motsatte er bevist. Ditt folk har alt dømt meg.
Skjer aldri det i din verden?
Alle reiser seg!
Mag Slecs Store råd vil nå samles.
Gargan.
Cernos.
Nimna.
Thespee.
Odin.
Mahacalla.
Tor.
Den viseste og eldste: Magog, Rådets dommer.
Dette er den 391. dag av våre lidelser.
Dette store råd samles for å dømme -
- i saken mot mennesket ved navn Jack Robinson.
Jack Robinson.
Som den siste i din slekt tiltales du herved -
- for forvoldelsen av Thunderdells død.
Vent. Får jeg si noe?
Vis tålmodighet. Du får din anledning til å snakke.
Du tiltales også for tyveri av skattene våre:
Velstandens gås og Harmoniens harpe.
Gåsa og harpen ble skapt for mange hundre år siden.
De er gjenstandene som innehar de styrende energier i vår verden.
Uten disse kreftene er det ikke håp for vårt land.
Ingen avling vil vokse. Vi vil aldri få oppleve våren igjen.
Ondine, du har nettopp vendt tilbake fra en verden -
- ingen andre får lov å dra til.
Vil du fortelle denne domstol hva du fant der?
Hva er dette for bein, Ondine?
Det er Thunderdells bein. Jeg har sett levningene hans.
Døden inntraff for 300-400 år siden.
Hodet og hvert ledd ble atskilt fra kroppen med en skarp gjenstand.
Denne skapningen ble myrdet.
Kroppen hans ble begravd på jorden til denne mannens forfedre.
Jack Robinson.
Magog har henvendt seg til deg. Tre fram.
Du har krav på en uttalelse.
Hvordan kan jeg holdes ansvarlig? Jeg har aldri møtt denne Thunderdell.
Jeg må erklære meg ikke skyldig.
Jeg er ikke den Jack Robinson dere leter etter.
Så han erklærer seg uskyldig.
Inntil for få dager siden visste jeg ikke at denne verdenen fantes.
Forbrytelsene dere anklager meg for, fant sted for nesten 400 år siden.
Heldigvis for oss er det bare 391 dager siden.
Hadde det vært 391 år, ville vår verden ikke vært annet enn støv.
Alt liv ville for lengst ha dødd ut.
Hva har dette med meg å gjøre?
Hvis du i din verden drar fordel av dine forfedres udåder, -
- så arver du vel også plikten til å rette opp de udådene?
Hvis du ikke gjør det, hvem skal da gjøre det?
La oss høre fra en som var vitne til disse forbrytelsene.
Etter at du mistet foreldrene, adopterte Thunderdell deg.
Kan du fortelle oss hvordan disse hendelsene gikk til?
Han var som en far for meg.
I hele verden var ingen mer gavmild eller snillere enn Thunderdell.
Thunderdell?
Unnskyld, alle sammen.
Takk, Ondine.
- Galaga. - Ja takk.
- Vær så god. - Takk.
- Bran. - Ondine.
Jeg vokste opp med Bran, Thunderdells sønn. Min beste venn.
Hvem er glad i deg, gutt?
Ta imot.
Vi levde alle et enkelt og godt liv.
Til den dagen da jeg traff Jack Robinson.
Hallo der inne i slottet.
Er jeg i himmelen? Du må være en engel.
Nei.
Jack er navnet. Jeg kom opp gjennom skyene på bønnestengelen.
- Bønnestengelen? - Ja.
Og jeg er fryktelig sulten.
Så kom inn da, Jack fra skyene.
Han sa han var sendt ut av sin mor for å gjøre henne stolt av seg.
Han fortalte om nøden deres, hvordan de strevde for å overleve -
- og at moren hans stolte på ham.
Han spurte om slottet var mitt.
- Du må være prinsessen på slottet. - Nei.
Hva var det?
Kom fram. Det er bare Thunderdell.
Hallo, lille mann.
Hallo, sir.
Ondine.
Du ser så glad ut i dag.
Thunderdell, dette er Jack. Han blir her til middag.
Lykkelige Ondine og Jack.
Thunderdell likte Jack umiddelbart.
Han åpnet sitt hjerte, sitt hjem og sin familie for ham.
- Dans med meg. - At du orker! Det er snart morgen.
Vær stille, alle sammen. Tiden er inne.
Galaga, min dyrebare gås. Er du klar?
Du er så innsmigrende.
- Du milde, en snakkende gås. - Det er ikke alt hun gjør.
Ja, jeg er klar. Jeg har brygget på dem i hele natt.
Jack, her er en du må hilse på.
God morgen, min skjønne.
- God morgen, min vokter. - Vil du spille en trille?
Det er derfor jeg er til. Men for deg er det alltid en ekstra glede.
Unnskyld, jeg er sprekkeferdig her. Det hjelper alltid hvis du spiller.
Takk.
- Det er rent gull. - Ja.
Jeg klandrer meg selv hver dag for det jeg så gjorde.
Jeg lot ham bli med meg dit Thunderdell hadde skattene.
Her er harpen. Hysj. Her er det Galaga sover.
Jøsses.
Her plasseres eggene.
- Hva er det? - Kilden til alt rundt deg.
Lys og varme og vår grøderike jord, vårt lands velstand.
- Dere smelter bare alt sammen? - Ja.
Jeg vet ikke hvorfor eller hvordan, men ellers ville vår verden dø.
Kom.
Jack.
Mor ga meg dette før hun døde.
Jeg er alltid like nær deg som dette halsbåndet.
Ondine, du er like søt som plumpudding.
Disse dagene har vært de lykkeligste i mitt liv.
Hvorfor vil du dra da?
Det er mor. Livet har vært stritt så lenge.
Så leit.
La meg låne gåsa en dag eller to, så jeg kan gjøre mor stolt av meg.
Galaga og harpen kan aldri forlate vår verden.
Uten musikken fra harpen kan ikke Galaga legge gullegg.
Jeg forstår ikke.
Gåsa og harpen er ett. Som oss.
De bør aldri skilles.
Det var bare en dum tanke, kjære.
Thunderdell stoler på deg. Lov at du aldri misbruker den tilliten.
Selvsagt, engelen min. Aldri.
Men han kunne ikke holde løftet sitt.
Ikke én natt engang. Blindet av sine egoistiske ønsker.
Så så, det er i orden.
Jack!
Du burde ikke være her!
Jeg fikk ikke sove. Gå og legg deg igjen, engel.
- Kommer ikke du? - Snart, kjære.
Si at du aldri vil svike meg.
Hvordan kan du be meg om sånt? Elsker du meg ikke?
- Av hele mitt hjerte. - Så stol på meg. Jeg kommer straks.
Alt mens jeg gikk fra ham der, tror jeg at jeg skjønte det.
Men jeg fikk meg ikke til å tro at alt han hadde sagt og lovet -
- var en løgn.
Nei! Din falske slyngel! Bring meg tilbake!
Galaga!
Å måtte fortelle Thunderdell at Jack hadde sveket oss, -
- var det vanskeligste jeg noen gang har gjort.
Kom tilbake, Jack! Vær så snill!
Nei, Jack!
Jeg skal gi deg flere egg!
Du vet ikke hva du gjør!
Jack, vær så snill.
Vent!
Kom tilbake!
Far!
La ham gå, far!
Uten gåsa og harpen har vi ingen verden. Vi trenger dem, -
- ellers dør vi.
Ta tak i ham, Bran. Dra ham opp!
Far!
Hold fast, far!
Slipp, sønn.
Nei, far.
Bran, du har et godt hjerte.
Far!
Nei!
Far!
Nei!
Far!
Han svek Thunderdell.
Han svek meg. Han svek vår verden.
Århundrer med velstand.
All din gylne suksess -
- er bygd på en ond, umoralsk handling, på tyveri og mord -
- som ødela en hel verden.
Jeg håpet å rette opp det ved å komme hit.
Disse skattene hører hjemme i vår verden. Når de er i din, -
- vil kraften deres rettes inn på å drepe familien som stjal dem.
For kun da vil kraften deres vende tilbake til vår verden.
Så hvis jeg, som den siste Robinson, dør...
Da vil balansen mellom verdenene våre bli gjenopprettet.
Kraften som fins i gåsa og harpen vil vende tilbake til vår verden.
I din vil de bli en vanlig gås, -
- en ganske enkel harpe. Ikke noe mer.
Magog, vi har hørt nok.
Tiden er inne til å avsi dommen.
Er alle rådsmedlemmene fornøyd?
- Ja, fornøyd. - Så skal Rådet dømme.
Fordi folket vårt sulter: Skyldig.
For døden til en gavmild og godhjertet venn:
Skyldig!
For våre stolte dyr, som aldri vil gå på vår jord igjen.
- For å ha ødelagt velstand, harmoni. - For barna, som ikke lever til våren.
For tyveri og mord: Skyldig!
Skyldig.
Etter lovene i vårt land: Skyldig.
Rådet er enstemmig.
Det fins ikke noe annet alternativ enn å dømme deg til døden.
Døden? Dere kan ikke bare drepe meg.
Jeg kom hit på leting etter noe - etter et svar.
Jeg skammer meg over å si at vi alltid har fortalt den historien feil.
Forfaren min løy for alle i min verden også.
Prisen din verden har betalt er helt forferdelig.
La meg prøve å rette det opp igjen.
La ham få snakke!
La meg bringe gåsa og harpen tilbake.
Du vet jo ikke hvor skattene er. Det sa du selv.
Men det er livet mitt verdt å prøve.
Beklager, Jack Robinson.
Vi har vært tålmodige.
Jeg har ikke annet valg enn å la dommen bli stående, -
- og derved bringe forbannelsen din til ende.
La denne mannens blod ofres -
- for å redde en verden.
Du vil ikke tro det. Resultatet av forskningen. En hybrid.
En biogenetisk framstilt ørkenert -
- som blir fullvoksen på mindre enn to tommer regn i året.
Vi kan få slutt på sulten i ørken- områder. Du kan redde verden.
Jeg ser bare frø, Vidas.
Beklager, Vidas, jeg kan ikke hjelpe deg.
Du planter frø?
Ingen ting har vokst her på over et år. Du av alle burde vite det.
Bran, hvorfor føler jeg meg så miserabel?
La meg se. Kanskje fordi han får akkurat som fortjent?
Eller kanskje fordi du har forelsket deg i ham.
Nei. Se hva som skjedde sist jeg forelsket meg i en Jack.
Det er i orden, Ondine.
Det har ikke falt deg inn at du kanskje forelsket deg i feil Jack?
Thunderdell hadde rett. Du har et godt hjerte.
Jack, jeg ville si hvor lei meg jeg er for alt som har hendt.
Du reddet din verden. Du klarte det du hadde satt deg fore.
Gjorde jeg?
- Du burde spise noe. - Jeg er ikke særlig sulten.
Og mat er bortkastet på meg. Gi den til familiene deres.
Du skal ha et siste måltid.
Jeg har ikke lyst på det siste av noen ting.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Jeg er ansvarlig for at du er her.
Jeg visste ikke det ville bli slik.
Jack.
Jack, de er ekte.
Hvordan klarte du det?
Ser du? Du kan smile.
Så så.
Vokter!
Jøss!
- Jeg kan ikke tillate det. - Jeg skal ikke slippe ham av syne.
Jeg vet at hvis vi samarbeider, så kan vi finne dem.
Du vet?
Er det ikke en manns liv verdt å prøve?
Det er få i dette landet jeg setter høyere enn deg.
Men du har prøvd å finne skattene våre, og klarte det ikke.
Så hva er forandret?
Dette er ikke forbrytelser han skal straffes for. Han er uskyldig.
Det må du da kunne se?
Selv ikke jeg er uskyldig.
Jeg intervenerte.
Det var jeg som brukte den gamle visdom -
- til å skape de bønnene som forårsaket alt dette.
Jeg sendte dem til en utvalgt person -
- for å inspirere dem til den levemåte vi har.
Så de kunne lære av oss og ta den lærdommen -
- med seg tilbake til sin verden. Men det jeg gjorde, -
- fikk jeg tilbake i form av...
Nei, Ondine. Jeg kan ikke la deg dra.
Tiden vil lege sårene i ditt hjerte.
Hvordan kan du kjenne hjertet mitt?
Skjelver du, Ragnar?
I vårt land er ingen blitt dømt til døden før.
Strålende!
Jack Robinson.
Du er dømt til å dø.
Må din død skje smertefritt og raskt.
Ragnar, fullfør dommen.
Nei!
- Jack, ville du noen gang svike meg? - Nei, aldri.
- Hva er dette for vanvidd? - Vær stille!
Bran!
Jack, i sekken min. De glødende ampullene.
Du skulle ikke ha kommet hit.
Fant dem!
Jeg er lei for det, Magog.
Stopp dem!
Ragnar, han skal ikke dø. Ikke i dag.
Dukk!
- Hva gjør jeg? - Få det til å se naturlig ut!
Hold meg!
- Vi er gjennom. - Gjennom hva da?
Vi er tilbake. Vi klarte det!
Vi er hjemme! Takk. Du reddet meg!
- Vi må finne det vi kom hit for. - Du tror ikke de kommer etter oss?
- Jo. - Å ja?
- Hvor lang tid har vi? - Se her.
Den tiden han trenger på å ordne en leteaksjon: 30 sekunder.
- 30 sekunder? - Der oppe. 30 sekunder her er...
- Tre timer og to sekunder. - Hvordan klarer du det?
Blås i det. Kom. Slottet er denne veien.
- Det er noe mer du bør vite. - Her er den. Bønnestengelen.
Det som er igjen av den.
- Noen har felt den med vilje. - Hvem ville gjøre sånt?
- Hvordan råtnet den så fort? - Jeg har prøvd å fortelle deg det.
Kom. Vi er nesten framme.
Vent, Jack.
Beklager. Jeg prøvde å advare deg.
- Hvor lenge var vi borte? - Knapt en uke i vår tid.
Sju år?
Kom an.
- Kan jeg hjelpe deg? - Ja, jeg må treffe Siggy.
Siegfried Mannheim. Han er her ennå?
Han er ikke tilgjengelig nå. Få navnet, så skal jeg gi ham beskjed.
Det er meg, Jack Robinson. Styreformannen.
Det haster veldig. Kunne du ringe ham eller noe?
Bare vent her.
Sju år.
Vent litt.
Jeg er 44 år gammel. Jeg har overvunnet Robinson-forbannelsen!
Du er ikke 44 år. Sju år har gått her nede, -
- men du er bare en uke eldre.
Du har rett. Jeg har ikke overvunnet den.
Lfølge dette er jeg allerede død.
Det likner ikke på meg engang.
God aften. Hunter Spraque, sikkerhetssjef.
- Jeg ba om å få snakke med Siggy. - Styreformannen er ikke tilgjengelig.
Sa du styreformann?
Jonathan Robinson forsvant for sju år siden og er erklært død.
- Jeg ser det. Men her står jeg. - Beklager, men jeg kan ikke...
Selv om jeg er ulovlig i live, eier jeg ennå jorda dette stedet er bygd på.
Så hent styreformann Mannheim hit, ellers finner jeg ham selv.
Ta det rolig, jeg skal se hva jeg kan gjøre.
Styreformann Siggy. Jeg er offisielt avsatt.
Vi får ikke vite noe her. Han henter ikke styreformannen.
Klart han gjør.
Vent! Mr Robinson.
Du har rett. Vi stikker.
Slå inn døra.
Purpurrødt. Jeg ser det i drømme.
En biskopkappe. Smak.
En mann her hevder han er Jack Robinson.
Umulig. Han er død. Hva sa denne mannen?
Bare at han måtte snakke med deg. Han liknet sannelig.
- Jeg tar bare britiske pund. - Den er verdt 60. Kan du vente?
Kan vel det.
Kanskje jeg kan bryte opp låsen.
Eller vi kan klatre over.
Hersens...!
Hallo? Er det noen der?
- Hva vil du? Det er sent. - Jeg ser etter grevinne Wilhelmina.
Grevinnen har vært død i over seks år. Beklager. God natt.
Det kan ikke stemme. Vent.
Dussan?
- Jack? - Dussan, det er Jack!
- Herregud, Jack! Du er i live. - Hva gjør du her?
Ta med venninnen din. Jeg visste du ikke var død. Det var for tidlig.
- Kom inn. - Bor du her?
Ja. Jeg vil vite alt. Hvor i all verden har du vært de siste sju åra?
Det er en lang historie.
- Willy? - Ja, selvfølgelig.
- Hva gjør Dussan her? - Dussan har jobbet for meg i årevis.
Jeg ba ham passe på deg, fortelle meg hvordan det gikk med deg.
Tuller du?
Du har vært i verdenen der oppe, sett den. Jeg er så misunnelig.
Nei, det er fryktelig der. Det vår familie har gjennomgått -
- er ingen ting mot de lidelsene vi har forårsaket. Jeg har sett dem.
Jack, vi har liten tid.
Grevinne Wilhelmina, dette er Ondine.
Jeg ser du har funnet et annet hjem til halsbåndet jeg ga deg.
- Det tilhører henne. - Jeg ga det til Jack.
Å, du kjente ham. Du kommer der oppe fra.
Han ødela min verden.
Tilgi oss.
Hun mener den første Jack, for 400 år siden.
Jeg vet hvem hun mener. Jeg oppdro ham.
Oppdro du ham?
Den stakkars villfarne gutten -
- som klatret opp bønnestengelen i 1611 var sønnen min.
Hvordan er det mulig?
En forbannelse har mange stygge fangarmer.
Min forbannelse var -
- å se sønnen min dø før sin tid, og hans sønn og hans sønn igjen.
En etter en døde de. Jeg er i live.
Min forbrytelse, kanskje den største av alle, -
- er en mors kjærlighet.
Det forferdelig sterke ønsket om å være stolt av sønnene sine.
Se på oss, Jack. Vi vil aldri mer mangle noe!
Gjør det av med ham!
Lkke på denne måten, mor. Nei.
Nei.
Willy?
Drepte du Thunderdell?
Ja. Og jeg oppfordret sønnen min til å begå de forbrytelsene.
Jeg tenkte bare på meg selv, på min velstand og posisjon.
Nå kommer du til å dø, Jack. Jeg holder ikke ut at du skal dø.
Hjelp oss å finne gåsa og harpen.
Leverer vi dem tilbake, blir forbannelsen brutt.
- Er dette sant? - Ja.
- Da må dere finne dem! - Og vi har svært liten tid.
- Dussan, kjør fram Rolls Royce'n. - Straks.
Jeg har en plan!
Jeg har ikke sett harpen eller gåsa på flere årtier.
Men det ligger en gammel gruve under slottet.
Når kriger brøt ut, ble gruven brukt til å beskytte familieskattene.
Et perfekt sted å skjule noe.
Særlig en gås som legger gullegg.
Det er en hemmelig inngang til gruven som bare familien visste om.
Det må være her.
Gå, gutten min. Finn skattene -
- og få slutt på forbannelsen vår for alltid!
Jeg tror det er denne veien.
- Hvor lang tid har vi? - En time, knapt.
Jack.
Det har gått sju år. Tror du det er noen mulighet for at det virker?
Ja! Så vet i alle fall ikke datasystemene at jeg er død.
Hvis noe går galt, er snareste måten å redde din verden på å...
Gåsa?
På tre. Én.
To.
Tre!
Jeg er en gammel venn av Galaga. Har hun det bra?
- Vent, Ondine. - Hvem er du?
- Vidas? - Jack!
- Jack, du er ikke død. - Ikke ennå.
Vidas. Mannen som har æren for appelsinblomstene jeg ga deg.
- Hva har du gjort med Galaga? - Gåsa.
Så det er Galaga hun heter. Jo, navnet kler jenta, det.
Disse andre bare likner på henne.
De er kloninger. Helt vanlige gjess, egentlig.
Galaga!
Vet ikke hvem du er, men det er det livligste jeg har sett henne.
- Hva slags sted er dette? - Det er sykt, Jack.
Siggy vil ha 100 kloninger som kan verpe gull døgnet rundt.
Hvor er harpen? Hun kan ikke verpe uten henne.
Musikken, ja, så klart. Siggy lot noen spille på den, men nå...
Vel, du kjenner Siggy.
Hvordan kommer vi oss inn dit? Det må finnes en kode.
Ingen ga meg den. Jeg mater henne, tar blod- og vevprøver utenfra.
Ingen slipper inn til den lille skatten.
Har henne!
Hun har henne.
Hvor sa du at du traff henne?
Dette ser ikke bra ut!
Hent Mannheim, straks!
Ondine, stopp!
- Hun kan ikke snakke i din verden. - Hvor skal du?
- Finne harpen. - Du vet ikke hvor den er.
Hjelp meg.
Fins den gamle instrumentsamlingen på slottet ennå?
Det er en vakker samling der. Fløyter, harper... Meget imponerende.
Hvor?
Dette har høyeste prioritet, men må håndteres meget diskré.
Ring meg når du har fått kontakt med Vidas.
Ingen forretninger i kveld, Siggy. Du lovet.
Hva har jeg sagt til deg, min lille moraviske søtsak?
Lkke rør noe.
Jeg er straks tilbake.
Gjennom her.
Herregud! Lkke rart gåsemor ikke kan snakke.
15 egg hver eneste dag. Kan stille klokka etter den. Utrolig.
I alle disse åra. Når skulle jeg få vite dette?
Base 2 til Sone 23.
Vidas Merlini her.
Vi ser et sikkerhetsbrudd her.
Det er bare en teknisk feil. Alt er i orden.
- Jeg må få sikkerhetskoden, takk. - Trengs ikke. Alt er under kontroll.
- Sikkerhetskoden, takk. - Jeg må gå nå. Over og ut.
Dere har 30 sekunder til å komme dere ut herfra.
Luftventil, helt opp til slottet.
En idé vi stjal fra romerne, som stjal den fra grekerne.
Jeg kommer. - Gå. Jeg oppholder dem så lenge jeg klarer.
Storsalen, vestre balkong. Der er den.
Disse klonegreiene... Da du og Siggy stoppet prosjektet mitt, -
- måtte jeg forsørge familien min.
Det er jeg som bør be deg om unnskyldning. Takk.
Takk, Jack. Skynd dere. Og lykke til!
På tide. Hun prøvde å rømme, men hun har det bra nå.
Bedre enn noen gang.
Der er hun.
Nei, ikke den.
Nå må vi ut herfra!
Vent! I sekken min. Ampullene.
- Ikke rør dere! - Hendene over hodet!
Gå vekk fra ham, ma'am.
Jack Robinson. Jeg eier stedet. Dere jobber for meg.
Dere finner legitimasjon i høyre brystlomme.
Det trengs ikke. Jack -
- er familie.
Jack, er det virkelig deg?
- Hallo, Siggy. - Vi trodde du var død.
Gi meg en klem!
- Send mennene tilbake på post. - Ja, sir.
Kom igjen. Vi føler oss trygge nå. Takk for den raske reaksjonen.
Jack.
Du ser fryktelig ut, likevel er du beste synet jeg har sett på sju år.
- Ondine, dette er Siggy. - Ondine? Nydelig.
Jeg tror vi møttes den natta Jack forsvant.
- Når skulle du fortelle meg det? - Hva da?
Du får meg til å føle meg som en skurk, Jack.
Faren din ba meg fortelle deg det når du var rede.
- Jeg mente vel ikke du var rede. - Å nei?
Kom igjen. Du ville aldri ha trodd meg.
"Jack, du bør vite at familieformuen er bygd opp ved hjelp av en gås -
- som forfaren din drepte en kjempe for.
Den legger gullegg verdt 250000 dollar hver eneste dag.
Og forresten, tanten din er 420 år gammel."
Vent, jeg har en enda bedre:
Jeg var nettopp oppe i Kjempeland, stilt for retten der.
De fortalte meg at hvis jeg ikke bringer harpen og gåsa tilbake, -
- hogger de hodet av meg!
Hvis du ikke bringer tilbake gåsa og harpen, så...
Men jeg kan ikke la deg gjøre det.
Jeg vet det.
Noen må ha hogd ned bønnestengelen, -
- og ingen hadde så mye å tjene på det som deg, styreformann.
Jeg trodde det ville bli vanskelig å få forandret testamentet ditt, -
- slik at jeg arvet alt sammen. Men ingen betvilte det.
Du hadde ikke familie og alle visste at du var glad i meg som en far.
Jeg var glad i deg som en far.
Jeg vet det er simpelt, men vi er jo i et kasino.
Du har planlagt dette lenge, Siggy.
Alle de gode råd til meg om å unngå faste forhold og giftemål.
Du ville ikke jeg skulle få en arving. Vanskelige avgjørelser skaper menn.
De kommer, Jack.
- Skyt meg, Siggy. - Jeg må. Jeg vil.
- Du mister gåsa uansett. - Hva mener du?
Robinson-forbannelsen. Den har samme mål som deg.
Men når jeg dør, får du ikke annet enn eggerøre ut av den gåsa.
Selv om det er sant, så har jeg egg verdt 20 milliarder nedenunder.
- Ikke nok, men brukbart. - Du er gal.
Nei, bare svært grådig. Grådighet skaper store forretningsmenn.
Store ledere. Store sivilisasjoner. Stor... meg.
Jeg er den største kjempen av alle!
Kjemper?
Gå vekk! Lkke gjør meg noe. La meg være!
Gjorde jeg det? Det var ikke meningen.
Bare en dum refleks. Jeg har ingen kontroll!
Hva slags pistol er dette?!
De brukte elektriske støt.
Prøv å holde nebb i 400 år selv, du.
Du blir lei av bare å tenke alt etter første århundret.
Men jeg kom til noen interessante teorier om universets opphav.
Ja da, høytidsstund og alt det der.
Jack Robinson.
Fra vår verden: Takk.
Harmonia, vil du spille en trille?
Kom igjen, søta.
Det er derfor jeg er til.
Du kan bli med meg tilbake.
Min plass er her. Vår verden har en framtid igjen.
Du kunne bli lykkelig her.
Jeg kan ikke. Hvor mye jeg enn vil, så kan jeg ikke.
- Jeg håper du skjønner hvorfor. - Magog vil gi deg lov til å bli.
Hvis du drar, kan du aldri vende tilbake.
Han har bestemt -
- at det ikke skal skje flere reiser mellom verdenene våre.
Jeg kan ikke bli.
Jeg har fryktelig mye historie å rette opp.
Jeg mister enda en Jack.
Denne gangen er det den rette.
For noen år siden utviklet vi en biogenetisk framstilt ørkenert -
- som blir fullvoksen på mindre enn to tommer regn i året.
Ved å bruke samme teknologi på soya, korn, poteter og frukt, -
- mener vi at vi kan overvinne all sult i verden.
Hvordan vil dere betale for alt dette?
Alle selskapets ressurser vil bli satt inn på dette.
Robinson International er et selskap verdt 200 milliarder dollar.
Nettopp.
"La oss gjøre det umulige mulig." Det ba Jack meg si til dere.
Takk.
Styreformann hevder: "Kjemper er ute etter meg"
Forbannelsen er hevet.
Du er den første i Robinson-familien som hører og ser sannheten.
Og nå vet jeg at du ikke blir den siste.
Du har hjulpet meg å se ufattelige ting. Du har forandret livet mitt.
Takk. Men jeg vet ikke hvor jeg passer inn lenger.
Lytt til hjertet ditt. Det vil vise deg vei.
Gå nå. Lev.
Lev, min skjønne gutt, min sønn.
Jeg har ikke sovet på 400 år.
"Romeo og Julie."
Jeg gjorde bare det du ba meg om.
Du valgte feil gutt.
Jeg er bibliotekar, ikke bønnebud.
Jeg vet det er sent, men jeg må treffe ham. Det er viktig.
Jack, de er ekte.
Jack, ville du noen gang svike meg?
Bli hos meg.
"Jeg skal male dine bein til å bake meg brød av," -
- sa den store, stygge kjempen.
- Hvorfor må kjempen være slem? - Fortellingen er sånn.
- Men hva om kjempen var snill? - Hva ville det gjøre Jack til?
Jeg vet ikke. Det skal du vite.
Da kunne de ikke leve lykkelig alle sine dager.
Kom her.
Hvem sier de ikke kan leve lykkelig alle sine dager?
Jeg er redd for å snu meg i tilfelle du ikke er der.
Jeg ville si deg noe før du dro.
- Jeg elsker deg. - Ja.
- Ja? - Det var det jeg ville si deg.
Tre måneder! Jeg trodde jeg skulle bli gal uten deg.
Tre måneder for deg, seks timer for meg.
Magog ga meg ampullene for at jeg skulle la ham få fred.
Han ga meg to ekstra til tilbakereisen, hvis du vil bli med meg.
Hvis jeg vil bli med deg? Din...!
- Forsiktig! - Ta veska mi.
- Hvor lang tid har vi? - Omtrent en uke.
Sju år? Det er ikke så verst.
Hvor mange personer kan du bringe med deg med de sprengpinnene?
- Hvordan det? - Tja, jeg tenkte; sju år...
Det kan være en hel liten bøling med små Robinson'er til da.
Og så lever de lykkelig alle sine dager.
I denne tiden og i den tiden.
Hvis du tror på muligheten for det umulige.
Norske tekster: P.S. Mannes