FORNUFT OG FØLELSE
Deres søn er ankommet fra London.
- Far ... - John ...
Du vil se af mit testamente, at jeg arvede Norland på en sådan måde, -
- at jeg ikke kan dele det mellem mine to familier.
Derfor er Norland din ejendom ifølge loven.
Og det glæder mig på dine og Fannys vegne.
Men din stedmor, min hustru, og mine døtre får kun 500 £ årligt.
Det kan man knap leve for. Der er intet til pigernes medgift.
- Du må hjælpe dem. - Naturligvis.
Det må du love mig.
Det lover jeg dig, far. Det lover jeg dig.
"Hjælpe dem"? Hvad mener du?
Jeg giver dem 3000 £. Renterne skaffer dem lidt ekstra indkomst.
- En sådan gave løser mig fra løftet. - Uden tvivl. Til overflod.
Ved sådanne lejligheder gør man hellere for meget end for lidt.
Han nævnte godt nok ikke en bestemt sum ...
Hvad siger du til 1500 £?
Hvem ville hjælpe sine søstre halvt så meget? For ikke at sige halvsøstre.
- De kan næppe forvente mere. - Spørgsmålet er, hvad du har råd til.
Er 100 £ årligt til moderen klogere? Hellere det end 1500 på én gang?
Hvis hun lever mere end 15 år, bliver vi jo aldeles snydt.
Folk lever altid evigt, hvis de skaI have årpenge.
Med 20 £ nu og da indfrier jeg til overflod mit løfte.
Jeg er vis på, at din far ikke mente, du skulle forære dem penge.
- Og de får jo de 500 £. - Hvad mere kan de have brug for?
Minimal husholdning, ingen vogn, få tjenestefolk, ingen selskabelighed.
De får det så bekvemt.
Det var mere passende, om de gav dig noget.
Marianne, kan du spille noget andet?
Mor har grædt lige siden morgenmaden.
Noget mindre sorgfuldt, kære.
Jeg er blevet gæst i mit eget hjem. Det er ubærligt, Elinor.
- Vi har ingen steder at tage hen. - John og Fanny er her snart.
Skal jeg blive og byde velkommen? Gribbe!
Jeg vil straks begynde at søge efter et nyt hus.
lndtil da må vi udholde deres tilstedeværelse.
Margaret, vær sød at komme ned. John og Fanny er her snart.
Hvorfor skal de bo på Norland? De har jo et hus i London.
Fordi huse går i arv fra far til søn, ikke fra far til datter. Sådan er loven.
- Vi kan lege med dit atlas derinde. - Det er ikke mit nu. Det er deres.
Sæt jer endelig.
Vi leder jo efter et nyt hjem, og vi kan kun beholde Thomas og Betsy.
Vi er kede af at måtte forlade jer.
Men vi er sikre på, at I i mrs. Dashwood får en god frue.
Min eneste bekymring er, hvor længe de er om at flytte ud.
- Hvordan har mrs. Ferrars det? - Min mors helbred er altid fint.
Min bror Robert bor hos hende og er Londons populæreste ungkarl.
Han har sin egen barrouche.
- De har to brødre, ikke? - Jo. Edward er den ældste.
Han rejser snart fra Plymouth og lægger vejen indenom.
- Forudsat, det passer jer. - Kære John ...
Dette er dit hjem nu.
- Fanny søger nøglen til sølvtøjet. - Hvad vil Fanny med sølvtøjet?
Hun vil vel tælle det op. Hvad laver du?
Gaver til folkene. Hvor er Margaret? Hun skjuler sig de særeste steder.
- Hun kan da i al fald undgå Fanny. - Du har ikke mælet et ord i en uge.
Jo. Jeg har sagt ja og nej.
Godmorgen, Fanny.
Godmorgen, miss Marianne.
Hvad syntes De om sølvtøjet? Var det ægte?
- Hvornår kan vi vente Deres bror? - Edward skulle komme i morgen.
Besøget bliver kort. Miss Margaret vil måske overlade ham sit værelse?
Udsigten er uforlignelig, og han bør se Norland fra dets bedste side.
Mrs. Dashwood. miss Dashwood. miss Marianne.
Min bror. Edward Ferrars.
Sid endelig ned.
Hvor er miss Margaret? Jeg betvivler snart hendes eksistens.
Tilgiv os, mr. Ferrars. Min yngste er lidt sky over for fremmede.
Naturligvis. Jeg er selv sky, og jeg kan ikke undskylde mig, som hun kan.
Hvad synes De om Deres udsigt, mr. Ferrars?
Vældig godt. Deres stalde er smukke og yderst velholdte.
Stalde? Dine vinduer vender ud mod søen.
En fejltagelse førte mig til et af familiens værelser.
Nu er jeg vel installeret i et af gæsteværelserne.
Te.
De er overforkælede. Miss Margaret sidder i træerne eller under møblerne.
Og jeg har knap hørt et høfligt ord fra Marianne.
De har lige mistet deres far. Deres liv bliver aldrig som før.
Det er ingen undskyldning.
Biblioteket.
- De fleste er udenlandske. - Så sandelig. Prægtigt.
Jeg har aldrig brudt mig om lugten af bøger.
Måske er det støvet. Jeg hører, du har planer med valnøddetræerne.
De skal fældes, så der bliver plads til et græsk tempel.
Det lyder særdeles interessant. Vil du vise mig stedet?
Det er for dyrt, og vi behøver ikke fire soveværelser. Vi kan dele.
Jamen. så det her.
Vi har kun 500 £ om året.
Jeg sender flere forespørgsler ud i dag.
Undskyld, jeg bryder ind, men ... jeg har muligvis fundet det, De søger.
Vil du ikke nok komme ud, kære? Vi har ikke set dig hele dagen.
Senere må her udvides, og Mattocks bistår med tilvænningen til vore tider.
Undskyld, De har ikke tilfældigvis et pålideligt atlas?
- Det tror jeg. - Glimrende. Jeg vil gerne se Nilen.
lfølge min søster ligger den i Sydamerika.
Nej! Nej, hun tager ganske fejl.
Jeg mener, den ligger i Belgien.
Næppe. De må tænke på Volga.
- Volga, der udspringer i ... - I Vladivostok og ender i ...
- Wimbledon. - Hvor kaffen stammer fra.
Nilen udspringer i Abessinien.
Gør den? Højst interessant.
- Goddag. Edward Ferrars. - Margaret Dashwood.
Det ligger op ad denne ejendom og vil være en attråværdig udvidelse.
- Jeg rider derover og taler med ... - Gibson.
- Han sælger sikkert gladeligt. - Men kræver mere, end det er værd.
Gjorde det ondt?
Tak. De må undskylde mig.
Det var fars yndlingsstykke.
Tak for hjælpen. Margaret har ændret sig, siden De kom.
Jeg nyder hendes selskab.
- Har hun vist Dem træhuset? - lkke endnu.
Vil De gøre mig den ære, miss Dashwood?
- Der er dejligt udenfor. - Med fornøjelse.
- Margaret har altid villet rejse. - Ja. Hun drager snart til Kina.
Jeg skal med som tjener. Dog vil jeg blive usselt behandlet.
- Hvilke pligter får De? - At slås, uddele rom og svabre dæk.
Hvilken pligt vil De synes om?
Alt, hvad jeg ønsker og altid har ønsket, er et stille privatliv.
Men min mor ser gerne, at jeg udmærker mig.
Taler. Politiker. Selv advokat, blot jeg har barrouche og omgås de fine.
Hvad ønsker De selv?
Jeg tiltrækkes af kirken, men det er ikke chikt nok til mor.
Hun foretrækker hæren, men den er alt for chik til mig.
- Vil De bo i London? - Jeg afskyr London.
Landlivet er mit ideal. Et lille sogn, hvor jeg kan gøre godt, -
- holde høns og meget korte prædikener.
De føler Dem uvirksom og nytteløs. Tænk på, hvordan det forstærkes, -
- når man intet håb har og slet ikke kan vælge sig nogen beskæftigelse.
Derfor er vore omstændigheder akkurat ens.
Bortset fra at De arver en formue.
Vi kan end ikke gøre os fortjent til vores.
Måske har Margaret ret. Sørøveri er vor eneste mulighed.
Hvad vil det egentlig sige at svabre dæk?
"Ingen Guds røst stilnede stormen, intet lys skinnede i miskundhed."
"Berøvet al undsætning forgik hver og en i ensomhed."
"Men jeg, omsluttet af mere vand, slugt af dybere svælg end han ..."
Nej, Edward.
Ingen Guds røst stilnede stormen, intet lys skinnede i miskundhed."
"Berøvet al undsætning forgik hver og en i ensomhed."
Fornemmer De ikke fortvivlelsen? Prøv igen.
"Ingen Guds røst stilnede stormen ... intet lys skinnede i miskundhed."
"Berøvet al undsætning forgik hver og en i ensomhed."
Mor ...
Se her. Det er lige kommet.
"Jeg vil med glæde yde Dem husly i Barton Cottage, når som helst ..."
- Det er fra sir John Middleton. - Elinor må kunne godkende lejen.
- Har hun ikke set det? - Nej. Jeg henter hende.
Lad os vente lidt.
Jeg tror, at Edward og Elinor har indgået en forbindelse.
At fjerne hende nu ville være ondt. Devonshire er så langt væk.
- Misbilliger du det? - Slet ikke.
- Edward er meget elskværdig. - Elskværdig, men ..?
Noget mangler. Han er for sindig. Sådan som han læste i går.
Elinor har jo ikke dine følelser.
Kan han elske hende? Kan sjælen mættes af disse belevne følelser?
At elske er som at være i brand. Som Julie. Guinevere. Heloise.
- De fik alle et ynkeligt endeligt. - Er det ynkeligt at dø af kærlighed?
- Hvad kan være skønnere? - Romantikken løber vist af med dig.
"Er kærlighed et lune, en følelse? Nej, den er udødelig som sandheden."
"Den er ikke blomsten. der kastes. når livets stilk mister sin ungdom."
"Den gror, hvor vand ikke flyder, og løfter ej narrer dyster tænksomhed."
Hvor trist, Edward ikke ynder at læse.
Du bad ham om at læse. og så gjorde du ham nervøs.
Men da du ellers er hjertelig, må du vel synes om ham trods manglerne.
Jeg finder ham på alle måder elskværdig og behagelig.
Hvilken ros!
Min hengivenhed bliver ubrydelig, den dag han skal være min bror.
- Hvad skal jeg gøre uden dig? - Uden mig?
Jeg er vis på, du bliver lykkelig, men lov ikke at bo for langt væk.
- Der er ingen enighed om ... - Elsker du ham?
Jeg vil ikke benægte, at jeg har høje tanker om ham og sætter ...
... meget stor pris på ham. Jeg synes om ham.
Sætter pris på? Synes om? Brug de fade ord igen, og jeg går straks.
Tro gerne, at mine følelser er stærkere, men tro ikke mere.
"Er kærlighed et lune, en følelse?"
- Eller en Ferrars? - Gå i seng.
Jeg vil ikke benægte, at jeg har høje tanker om ham.
At jeg ... sætter meget stor pris på ham.
At jeg synes om ham.
Vi er så glade for, at De inviterede Edward til Norland.
Vi holder så meget af ham.
Vi har store håb. Mor forventer meget angående hans profession.
Og hans ægteskab. Mor viI have, at han og Robert bliver godt gift.
Men hun ønsker vel, at de gifter sig af kærlighed?
Kærlighed er udmærket. Men hjertet anviser ikke altid den bedste vej.
Edward er netop en sådan medfølende person, fattige kvinder kan udnytte.
Og har han givet sit ord, svigter han det aldrig. Han kan simpelthen ikke,
Men det vil føre til hans ruin.
Jeg er urolig for ham, for mor ophæver al økonomisk støtte, -
- hvis han planter sine følelser i mindre ædel jord, end han fortjener.
Jeg forstår Dem til fulde.
Devonshire?
Min fætter, sir John Middleton, har tilbudt os et lille hus.
Han må være ganske formuende.
Han bor som enkemand på Barton Park og tilbød os Barton Cottage.
Et lille hus? Charmerende, Et lille hus er så hyggeligt.
De rejser da vel ikke før sommeren?
Vi kan ikke længere tære på Deres søsters velvilje.
- Du kommer da på besøg, Edward. - Meget gerne.
Mor har længe ventet at se Edward.
Kom, så snart De kan, Edward. Husk, at De altid er velkommen.
- Kan De ikke tage ham med? - Vi har absolut ikke råd.
Måske kan han gøre sig nyttig i køkkenet? Undskyld.
Miss Dashwood ...
Elinor ... Jeg må tale med Dem.
Der er en sag af stor vigtighed, som jeg må ...
... fortælle Dem angående min uddannelse.
- Deres uddannelse? - Ja.
Den fandt sted, sært nok, i Plymouth.
- Kender De byen? - Plymouth? Nej.
Jeg var der i fire år.
På en skole ledet af en mr. Pratt.
- Pratt? - Netop. Pratt.
Mens jeg var der ...
Han havde en ... har en ...
Jeg har ledt overalt. Der er brug for dig i London.
- Jeg tager jo af sted i eftermiddag. - Mor vil have, at du rejser straks.
Undskyld mig.
Edward lovede at tage atlaset med til Barton.
Jeg tør vædde på, at han kommer med det om mindre end to uger.
Kære Edward ...
Halløj, der!
Sir John ...
Mine kære damer! Det må jeg sige! Der er De jo!
- Sir John, Deres store venlighed ... - Sig ikke mere! Tys!
Her er min kære svigermor, mrs. Jennings.
De må være mrs. Dashwood. Var rejsen tålelig? Stakler!
Hvorfor kom De ikke indenom først?
- Vi så Dem køre forbi. - Jeg bad John få vognen frem.
- Hun kunne ikke vente. - Her er så lidt selskab.
Det er, som om jeg allerede kender Dem, dårende væsener.
- De spiser på Barton Park hver dag. - Kære sir John, vi kan ikke ...
lngen afvisninger! Dem er jeg ganske døv for. Jeg insisterer!
Lad os finde os til rette først. De skaI have mange tak.
Send tjeneren op efter vognen, når De er rede. Farvel!
De skal ikke takke.
Du har kolde fødder.
Hvad har du lavet? Man kan dyrke kartofler i det snavs.
Det er koldt. Jeg fryser.
Hvor bliver Brandon af? Bare han ikke har gjort hesten halt.
Oberst Brandon er grevskabets mest efterstræbte ungkarl.
Han vil givet gøre én sin opvartning. Alderen passer til miss Dashwood.
Men hun har da vist efterladt sit hjerte i Sussex.
Jeg har set det! Der fik jeg vist blotlagt en hemmelighed.
Du overgår min bedste jagthund.
Hvad er han for en? Slagter, bager, kertemager? Jeg får det ud af Dem.
- Det er hun skrækkelig god til. - Her har vi ingen hemmeligheder.
I hvert fald ikke længe.
- Han er nok sognepræst. - Kanske en flot løjtnant?
- Giv os et vink. Går han i uniform? - Han har ingen profession.
Jaså? En gentleman.
- Du ved godt, at der ikke er nogen. - Jo, der er. Navnet begynder med F.
Med F? Et lovende bogstav.
Foster? Forrest? Fotheringay? Featherty?
- Fortescue? - Fondant?
Må jeg spille på Deres pianoforte?
Naturligvis.
- Vi holder ikke strengt på formerne. - De må tilgive ...
Adspredelse! Hvornår har vi sidst hørt sang?
Brandon! Hils på vore smukke nye naboer.
Sikke en skam. De ikke fik hørt vores sangfugl.
En stor skam.
Oberst Brandon er min gode ven. Vi tjente sammen i Ostindien.
- Et bedre mandfolk findes ikke. - Har De været i Ostindien?
- Hvordan er der? - Der er varmt.
Luften er fuld af krydderier.
Nå. miss Dashwood, så er det Deres tur.
Og jeg tror, jeg ved, hvilken toneart De synger i.
F-dur!
Du har ingen ret til at lufte dine formodninger.
- Du har selv sagt det. - Jeg har intet sagt.
- De får ham jo at se. - Man taler ikke om den slags.
- Det gjorde alle. - Mrs. Jennings er ikke "alle".
Jeg kan lide hende. Hun taler om noget. Det gør vi aldrig.
Det er nok, Margaret. Kan du ikke sige noget passende, så tal om vejret.
De må da have siv nok til en moseskurv.
Du ved vel, hvad man siger?
At du har fået smag for et vist selskab. Og hvorfor ikke?
En mand i sin bedste alder. Hun er en heldig ung dame,
Marianne Dashwood tænker ikke mere på mig end på dig.
- Undervurdér ikke dig selv. - Og godt det samme for hende.
Forgabt ... Et glimrende parti.
- Han er rig, og hun er smuk. - Hvor længe har De kendt ham?
Så længe jeg har boet her, og det er 15 år.
Hans gods ligger fire miles herfra. Han og John er som ærtehalm.
Han har hverken kone eller børn. Hans baggrund er tragisk.
Han forlod en pige, familiens protegé. De måtte ikke gifte sig.
- Hvorfor ikke? - Eliza var fattig.
Da faderen opdagede det, blev hun smidt ud og han sendt til hæren.
Han havde gjort skade på sig selv, hvis ikke det var for John.
- Hvad blev der af hende? - Hun gik fra mand til mand.
Hun forsvandt fra det gode selskab.
Da Brandon kom hjem fra lndien, ledte han i evigheder -
- blot for at finde hende døende på fattiggården.
Engang troede jeg, at min datter Charlotte kunne opmuntre ham.
Og se ham så nu! Så opmærksom!
- Jeg vil lave et lille eksperiment. - Lad dog den arme oberst være.
Alle friere har brug for hjælp.
- Vi har ikke hørt Dem spille længe. - De har en langt bedre pianist her.
Brandon deler Deres musiklidenskab, Han spiller vældig godt på pianoforte.
De kan nok lige så mange triste sange som miss Marianne.
De må spille duet. Lad os se Dem side ved side.
Jeg kender ingen duetter. Undskyld mig, oberst.
Aldrig får man fred. Nok er lejen lav, men betingelserne er hårde.
Mrs. Jennings har ikke andet at lave end at få andres døtre gift.
Der er kommet en pakke.
Se!
Tåbeligt! Hvad beskytter en mand, hvis hans alder og svaghed ikke kan?
Hvis han er svag, er jeg døden nær.
- Hørte du ham ikke tale om gigt? - "En let ømhed" var vist hans ord.
Edward sagde jo, han selv ville komme med det.
"Det er mig en glæde at returnere atlaset til dets retmæssige ejer."
"Forretninger hindrer mig i at ledsage det, hvilket nok smerter mig mest."
"Mindet om Deres venlighed må være mig en trøst, og jeg forbliver -
- Deres E.C. Ferrars."
- Hvorfor er han ikke kommet? - Han har travlt.
- Hvorfor er han ikke kommet? - Du skal med på en spadseretur.
- Det bliver regnvejr. - Nej.
Jeg er bange for, at mrs. Jennings har en dårlig indflydelse.
- Du må savne ham. Elinor. - Vi er ikke forlovede, mor.
- Men han elsker dig jo, kære. - Jeg er slet ikke sikker.
Og skulle han nære sådanne følelser, skorter det næppe på forhindringer -
- mod et giftermål med en, der ikke har råd til sukker,
- Jamen, dit hjerte ... - Det er nok bedre at bruge hovedet.
- Det kan ikke være sundt. - Jo. Hold op med at beklage dig.
- Jeg får hoste. - Det gør du ikke, nej.
Det er dejligt! Kom nu.
- Derhenne er der masser af kaniner. - Jeg vil ikke se på kaniner.
- Kan nogen lykke overgå dette? - Jeg sagde, det blev regnvejr.
- Der er noget blå himmel. Kom! - Jeg må ikke løbe.
Er du kommet til skade?
- Jeg tror ikke, jeg kan gå. - Jeg løber, så hurtigt jeg kan.
Margaret!
Vær ikke bange. Han er ganske fredelig.
- Er De kommet til skade? - Kun min ankel.
Tillader De, jeg undersøger, om der er nogen brud?
Den er ikke brækket.
Kan De lægge armen om min hals?
Tillad mig at bringe Dem hjem.
Endelig!
Hun faldt! Og han bærer hende.
Marianne, kæreste, er der sket noget?
Anklen er forvredet.
Det er ikke alvorligt. Jeg tillod mig at føle efter, og knoglen er uskadt.
- Hvordan skal jeg takke Dem? - Tænk ikke på det.
- Vil De ikke sidde? - Jeg vil ikke efterlade pletter.
- Må jeg se til patienten i morgen? - Det vil vi glæde os til.
Nu skal jeg følge Dem ud.
Margaret, giv herren hans hat.
- Navnet! - Navnet ... Hvem skylder vi vor tak?
John Willoughby af Allenham til tjeneste.
John Willoughby af Allenham ...
En yderst indtagende gentleman.
Han løftede mig, som vejede jeg ikke mere end et vissent blad.
- Sig til, hvis det gør ondt. - Hun føler ingen smerte.
Bed Betsy lave et koldt kompres.
I må ikke tale om noget vigtigt.
- Formulerede han sig ikke elegant? - Så korrekt.
- Åndfuldt og med følelse. - Og økonomisk. Højst ti ord.
- Du må skifte. Du bliver forkølet. - Pyt.
- Vent, til din næse svulmer op. - Du har ret. Hjælp mig.
Han er værd at få fat i. Miss Marianne kan ikke få alle mænd for sig selv.
- Hvad ved De om mr. Willoughby? - En dristigere rytter findes ikke.
Jamen, hvordan er hans smag, hans lidenskaber, hans interesser?
- Han har en fin lille pointer-tæve. - Hvor ligger Allenham?
Det er et pænt gods tre miles østpå, han skal arve efter en slægtning.
Lady Allen hedder hun.
Det er oberst Brandon. Jeg går ud og holder vagt.
Alle kigger efter Willoughby, og ingen tænker på arme Brandon.
Kom indenfor.
Godmorgen, Brandon.
- Hvordan har den syge det? - Tusind tak, oberst.
Hvorfor satser De på Willoughby, når De har gjort så god en erobring?
Jeg satser ikke på nogen.
- Lady Allens nevø? - Han kommer, fordi han er arving.
Og han ejer selv et nydeligt gods, Combe Magna i Somerset.
Ham ville jeg ikke bare overlade til en søster, der går og snubler.
Manden i egen person. Kom, Brandon. Vi overlader ham til damerne.
Mange tak, fordi De kom.
- Marianne, obersten og sir John går. - Farvel. Tak for blomsterne, oberst.
- Hvordan har De det. oberst? - Hvordan har De det selv?
- Mr. Willoughby, hvilken fornøjelse. - Fornøjelsen er helt på min side.
- Og miss Marianne er ikke forkølet? - De ved, hvad jeg hedder.
Mine spioner er overalt. Og De kan jo ikke betræde naturen ...
- Så den må bringes til Dem. - Hvor er de smukke.
- De er da ikke fra drivhuset. - Mine er nok ikke er de første.
- Jeg fandt dem på en velvillig eng. - Jeg foretrækker vilde blomster.
- Vil du ..? - Vi er Dem dybt taknemmelige.
Jeg har tit begrædt husets ensomhed. Og så hørte jeg, at det var lejet ud.
Det optog mig meget og forklarer min glæde ved at have truffet Dem.
Sæt Dem dog, mr. Willoughby.
Hvem læser Shakespeares sonetter?
- Marianne læser dem højt. - Hvilke holder De mest af?
Nummer 116.
"Lad ikke mig hindre, at to ærlige sjæle forenes."
"Den kærlighed er ikke sand, der forandres med forandringen -
- eller føjer det flygtige for at flygte."
- Hvordan er det så? - "Nej, den er det faste punkt ..."
- "Hævet over uvejret ..." - Er det "stormene"?
Det er mærkeligt, at De læser dem, for jeg bærer altid denne på mig.
Til i morgen ...
Og mine lomme-sonetter er Deres. En amulet mod yderligere skader.
Farvel. Og tak.
Nydeligt, Marianne. Du kom omkring Shakespeare, Scott og al slags poesi.
Når vi kender hans syn på natur og romancer, har I ikke mere at drøfte.
Jeg har nok brudt mod god tone. Jeg burde have talt åndløst om vejret.
Mr. Willoughby kan ikke nære tvivl om din begejstring.
Hvorfor skulle jeg skjule min agtelse?
- Nej. Vi ved bare så lidt om ham. - Tiden afgør ikke intimiteten.
Syv år er ikke nok for nogen, hvor syv dage er rigeligt for andre.
- Eller syv timer som i dit tilfælde. - Jeg føler, at jeg kender ham.
Var mine følelser mindre seriøse. kunne jeg skjule dem, som du gør.
- Om forladelse ... - Gør dig intet besvær, Marianne.
Jeg begriber hende ikke.
Marianne ...
- Er De ikke færdig endnu? - Nej. Hav tålmodighed.
Du vil da ikke nægte os både oksekød og sukker?
- Der er intet til under ti pence. - Skal vi da sulte?
Nej. Bare ikke spise oksekød.
Var min opførsel upassende, ville jeg fornemme det, Elinor.
Den har affødt næsvise kommentarer. Betvivler du ikke din dømmekraft?
Hvis mrs. Jennings' ord er bevis på utilbørlighed, er vi alle skyldige.
Godmorgen, oberst.
Miss Dashwood. miss Marianne, jeg kommer med en invitation ...
... til skovtur ved min ejendom i Delaford.
Hvis De har lyst til at deltage på næste torsdag.
Mrs. Jennings' datter og hendes mand kommer i samme anledning.
Med glæde, oberst.
Jeg inviterer naturligvis også mr. Willoughby.
Jeg vil meget gerne komme.
Godmorgen, miss Dashwwood. Godmorgen, oberst.
Obersten har inviteret os til Delaford.
- De siges at have et fint pianoforte. - Et Broadwood koncert-pianoforte.
- Så kan jeg jo spille! - Det glæder vi os til.
- Deres søster synes meget glad. - Marianne skjuler ikke sine følelser.
Hendes hang til det romantiske fjerner desværre al sømmelighed.
- Hun er jo så ufordærvet. - Lidt for ufordærvet.
Jo hurtigere hun bliver bekendt med livets alvor, desto bedre.
Jeg kendte en dame, der havde samme impulsive sødme, -
- som blev tvunget til at lære livets alvor at kende.
Resultatet var ødelæggelse og fortvivlelse.
Det skal De ikke ønske Dem, miss Dashwood.
Oberst Brandons plæne er ideel til drageflyvning.
Find de fine bånd.
Jeg blev så overrasket, da Charlotte og hendes mand kom med Lucy.
Den sidste, jeg ventede at se.
Hun kommer nok for at more sig. En luksus, der ellers ikke er råd til.
Jeg har jo ikke set Dem så længe.
Lumske pigebarn! Det er frøkenerne Dashwood, hun vil se.
Jeg har ikke hørt om andet.
Og hvad synes du så? Mor har ikke skrevet om andet i sine breve.
- Er de ikke præcis, som hun skrev? - Overhovedet ikke.
Du er så grov i dag.
Han skal i parlamentet, og det trætter, for han må indynde sig hos alle.
- Jeg har aldrig ytret den slags vås. - Mr. Palmer er så pudsig.
Der kommer han! Nu skal du se, Charlotte.
Goddag, mr. Willoughby!
Hils på min datter, Charlotte, og mr. Palmer.
- Og vores kusine, miss Lucy Steele. - Velkommen i vort selskab.
Må jeg sætte mig ved Deres side?
Jeg længes efter at gøre Deres bekendtskab. Man roser Dem højt.
Gerne. Men sir John og mrs. Jennings har overdrevet. Jeg skuffer Dem nok.
Rosen kom fra en helt anden kilde, en, der ikke plejer at overdrive.
Hvad er nu det?
Er oberst Brandon til stede?
- Min hest! - Hvad er der?
- Jeg må til London. - Umuligt!
Vi kan da ikke undvære vores vært. Tag til byen i morgen.
- Eller vent, til vi kommer hjem. - lkke et minut må gå tabt.
- Tilgiv mig. - Jeg håber ikke, det er alvorligt.
Højst usædvanligt.
- Svaghed, dit navn er Brandon. - Visse tåler ikke, at andre morer sig.
l er stygge. Oberst Brandon vil blive savnet.
Hvorfor? Alle omtaler ham pænt, men ingen husker at tale med ham.
Vås. Obersten er højt respekteret på Barton Park.
- Det siger jo alt. - Ved De nu hvad, Willoughby.
Nå, nå, hr. Næsvis, jeg kender Dem og Deres frække facon.
Afslør, hvem Deres hjertenskær er. Lad mig liste det ud af Dem.
Har jeg Dem ikke gift med obersten ved tetid, sluger jeg min egen kyse.
- Tænk at blive gift med sådan en. - Hvorfor kan De ikke lide ham?
Fordi han har truet med regn, når jeg ønskede godt vejr.
Han har fundet fejl ved min vogn og vil ikke købe min brune hoppe.
Men hvis det kan glæde Dem, -
- at jeg ellers finder ham udadlelig, så siger jeg det gerne.
Til gengæld for den erkendelse må De ikke nægte mig retten -
- til at nære uvilje imod ham, så meget som jeg forguder ...
... dette hus.
- Jeg har store restaureringsplaner. - Dét vil jeg aldrig tillade.
lkke en sten må føjes til dets mure.
Var jeg rig nok, lavede jeg Combe Magna om til en tro kopi.
- Dunkelt og med et osende ildsted? - I særdeleshed et osende ildsted.
Så ville jeg være lige så lykkelig på Combe.
Men her er ét mål for min ømhed, som intet andet hus kan dele.
Lov mig aldrig at lave om på det.
Hvilken ære. at så ædel en dame blamerer sin dyd ved at ledsage mig.
- Præcis sådan ville Elinor sige. - Og hun ville have ret.
Miss Marianne, vil De tilstå mig en samtale i morgen? Alene?
- Vi er altid alene, Willoughby. - Der er ...
Der er noget særligt, jeg vil spørge Dem om.
Naturligvis. Jeg spørger mor, om jeg må blive hjemme fra kirke.
Tak.
Så ses vi i morgen.
Åh, dyd ...
Dog må du tyst og forsigtigt gribe alle hjerter, der hører mig i dag.
Mon han knæler, når han spørger hende?
Det gør de altid.
Hvad er der dog galt, kæreste?
Willoughby? Hvad er der hændt?
Tilgiv mig. Jeg er blevet sendt ...
Lady Allen har øvet den formuendes ret over for en afhængig slægtning.
- Hun sender mig til London. - Her til formiddag?
Hvilken skuffelse. Deres ærinde holder Dem vel ikke borte længe?
Hvor venligt, men jeg vender nok ikke straks tilbage til Devonshire.
- Jeg kommer kun én gang årligt. - Kan De vente på vores invitation?
Mine forpligtelser er sådanne, at ... Jeg vover ikke at smigre ...
Hvor tåbeligt at tøve sådan. Jeg vil ikke martre mig selv.
Willoughby, kom tilbage!
Bed Betsy om at lave en kop te til Marianne.
- Hvad er der galt, min ven? - Stil ingen spørgsmål.
- De må have skændtes. - Det er usandsynligt.
Måske misbilliger lady Allen hans hengivenhed for Marianne.
- Og så har hun fundet på det her. - Hvorfor sagde han det så ikke?
- Det ligner ikke Willoughby. - Hvad mistænker du?
- Hvorfor var han så skyldbetynget? - Har han blot spillet komedie?
- Nej. Han elsker hende bestemt. - Selvfølgelig!
Har han forsikret hende, at han kommer tilbage?
Kan du ikke spørge, om han har friet?
Nej! Jeg kan ikke aftvinge Marianne en fortrolighed.
Vi må stole på, at hun betror sig, når hun finder tiden moden.
Der var noget fordækt ved hans afsked.
Du vil tænke det værste om ham.
Jeg vil hellere holde min agtelse i hævd. Han fortjener intet mindre.
Jeg holder meget af Willoughby.
Mor ... Mor!
Hun ville ikke lukke mig ind.
- Gid regnen ville holde op. - Gid du ville holde op.
De tog hende fra mig, mr. Palmer, hvilket var et godt køb.
Og nu harjeg overtaget, for De kan ikke returnere hende.
Kom og spil, miss Marianne. At se på vejret bringer ham ikke tilbage.
- Hun spiste intet til middag. - Vi er alle lidt triste.
Kære miss Dashwood. måske kan vi nu få vores ... samtale.
- Vores samtale? - Jeg har længe villet spørge Dem.
Men måske finder De mig næsvis? Mit spørgsmål er mærkeligt.
Var han blot taget til Combe Magna. Vi bor kun en halv mile derfra.
- Fem en halv. - Jeg kan ikke tro, der er så langt.
- Fem en halv? Det kan jeg ikke tro. - Prøv.
De må stille mig et hvilket som helst spørgsmål.
Kender De Deres svigerindes mor, mrs. Ferrars?
Fannys mor? Nej. Jeg har aldrig truffet hende.
De må finde det sært, at jeg spørger. Vovede jeg blot at fortælle ...
Hvis hun udtaler sig om den berømte mr. F., må du sige til.
Vil De gå lidt med rundt, miss Dashwood?
Jeg anede ikke, at De havde nogen forbindelse med den familie.
Nu er jeg ukendt for mrs. Ferrars.
Men den tid kan komme, hvor vi bliver tæt knyttet til hinanden.
Hvad mener De?
Har De et nært forhold til Fannys bror Robert?
Den yngste? Nej. Jeg har aldrig mødt ham.
- Til Edward. - Edward Ferrars?
Edward og jeg har været hemmeligt forlovede i fem år.
Jeg forstår Deres overraskelse.
Jeg havde intet sagt, hvis ikke jeg vidste, De kunne tie om det.
De er som en søster for ham.
Undskyld, men vi kan umuligt ...
Vi kan umuligt mene den samme.
Jo. I fire år gik han i skole hos min onkel, mr. Pratt, i Plymouth.
- Har han aldrig nævnt det? - Jo ... Jo, det har han vist.
Jeg ville nødig uden hans mors "ja", men vi elskede hinanden for højt.
De må have set, hvordan han evner at knytte en kvinde til sig.
Jeg kan ikke påstå, at det ikke har været hårdt.
Det er svært at mødes blot to gange om året.
De virker sløj. Har De det godt?
- Jeg har vel ikke krænket Dem? - Nu må jeg vide, hvad du siger.
- Lov mig, at De intet siger. - Miss Dashwood er ganske opslugt.
På æresord.
- Hvad har grebet Dem i den grad? - Ja. frem med det!
- Vi talte om Londons adspredelser. - Hører du. Charlotte?
- Mens I hviskede, lagde vi en plan. - Verdens bedste!
Jeg skal snart til London, og jeg inviterer dig med, Lucy, -
- og frøkenerne Dashwood.
Må jeg tage med?
l skal med til huset i Chelsea. og så nyder vi sæsonens glæder.
Må jeg ikke nok?
- Længes du ikke bare efter det? - Jeg tog hertil alene med det for øje.
- Vi kan umuligt forlade vores mor. - Hun kan sagtens undvære Dem.
- Selvfølgelig kan hun det! - lntet ville glæde mig mere.
Jeg vil ikke høre nogen afvisning. Lad os give hinanden hånd på det.
Har jeg jer ikke gift ved juletid, er skylden ikke min.
Jeg har aldrig været så taknemmelig.
Nu får jeg Willoughby at se, og du møder Edward.
- Sover du? - Med dig herinde?
Jeg tror ikke på, at du er så rolig. Jeg kommer ikke til at sove i nat.
Hvad talte du og miss Steele om?
lntet af betydning.
Hvordan tror De, det er at gå rundt alene i det store hus uden Charlotte?
Jeg har skrevet til Edward og ved dog ikke, hvor meget vi kan ses.
Det skal holdes hemmeligt. Han vil ikke kunne besøge mig.
Min eneste trøst er hans trofaste hengivenhed.
De er heldig aldrig at have næret tvivl.
Jeg er ret skinsyg, og havde han talt mere om én ung kvinde ...
Men han har aldrig givet mig grund til ængstelse.
Tænk, hvor glad han bliver, når han hører, vi er blevet venner.
- Har du savnet mig, Pigeon? - Meget.
- Alt er vel i orden? - Hvis jeg blot må bestille kul.
Nå, Pooter, du lever nok stadig. Te, Pigeon.
De spilder sandelig ikke tiden. Giv det til Pigeon.
Så erde forlovet. Deres søster vil vist købe brudeudstyr her i byen.
John og Fanny er i byen. Vi må nok besøge dem.
Det var vist inde ved siden af.
Sid dog ned i to sekunder. Du gør mig nervøs.
Åh, Elinor, det er Willoughby.
Det er ham.
Undskyld mig, oberst.
Oberst ...
Det er dejligt at se Dem. Har De været i London al den tid?
Tilgiv mig, miss Dashwood, -
- men jeg har hørt rygter om ...
Sig mig én gang for alle:
Er det endelig afgjort mellem Deres søster og mr. Willoughby?
Skønt ingen har informeret mig om nogen forståelse, -
- nærer jeg ingen tvivl om deres følelser for hinanden.
Tak. miss Dashwood.
Jeg ønsker Deres søster al tænkelig lykke.
Og at mr. Willoughby må gøre sig fortjent til hende.
Hvad mener De?
Tilgiv mig ...
Tilgiv mig.
- Hvor er kære Edward, John? - Og hvem er så Edward?
Min bror. Mr. Edward Ferrars.
Ferrars med F?
Er der nogen beskeder? Slet ingen? lngen kort?
- De spørger ikke efter beskeder. - Jeg venter ikke nogen.
Jeg har kun få bekendte i byen.
lkke et ord mere om det skinkeben. Det må du og Cartwright ordne.
- Der er ingen beskeder. - Fortvivl nu ikke. kære.
Det gode vejr lokker mange ryttere ud på landet.
Men frosten driver dem snart ind til byen. Stol på det.
Det havde jeg ikke tænkt på.
Og miss Dashwood kan falde til ro, -
- for Deres svigerinde inviterer den flygtige mr. F. til ballet.
Vær forsigtige, hestene har været her.
Og nu begynder det at regne. Følg efter mig.
Mor! Det her er storslået.
- Kan du se nogen, vi kender? - lngen, men spørg mr. Palmer.
- Ser du nogen af vore bekendte? - Desværre.
Drillepind! Jeg kan da se mrs. John Dashwood.
Kom. små venner.
Dér er De!
Hvor er her varmt. De er vel ikke alene?
John er lige ude og hente min bror.
Deres bror? Det må jeg sige! Det er gode nyheder.
Nu dåner jeg.
Mig en fornøjelse, mrs. Jennings. Lad mig præsentere min svoger, -
- mr. Robert Ferrars.
Miss Dashwood. miss Steele, miss Marianne.
Mine damer, så mødes vi da endelig.
De må være lillebroderen. Er mr. Edward her ikke?
- Det regnede miss Dashwood med. - Han er optaget.
Og her er ingen, han finder det værd at beskæftige sig med.
Hvad er det med de unge mænd nu om dage? Er de gået i skjul?
l Deres brors fravær må De danse med den smukke miss Dashwood.
Det vil være mig en ære.
Miss Steele vil måske overveje at reservere allemande'en?
Og De bor i Devonshire, miss Dashwood?
- I et lille hus? - Ja.
Jeg holder umådelig meget af små huse.
Havde jeg penge til det, ville jeg bygge mig et.
Mr. Willoughby ...
- Hvordan har De det? - Udmærket, tak.
- Og familien? - Vi har det alle fortrinligt.
Tak, fordi De spørger så venligt.
Willoughby!
Du godeste, Willoughby ...
Vil De ikke give mig hånden?
Hvordan har De det, miss Marianne?
Hvad er der i vejen? Hvorfor har De ikke besøgt mig?
Har De ikke været i London? Eller fået mine breve?
Jeg har med fornøjelse modtaget efterretningerne, De har sendt.
For himlens skyld, Willoughby, sig mig, hvad der er galt.
Jeg er Dem meget forbunden.
Hav mig undskyldt. Jeg må slutte mig til mit selskab.
Gå over til ham. Få ham til at komme hen til mig.
Du må væk.
- Kender du dem? - Blot nogle bekendte fra landet.
Kom, kære.
Jeg forstår det ikke. Jeg må tale med ham ...
Du godeste. Kom, kære. De trænger til frisk luft.
Lucy! Vi må af sted.
Må jeg dristigt foreslå, at jeg følger den unge dame hjem?
De er meget elskværdig.
Sendte hun ham virkelig beskeder midt om natten?
- Marianne, sig mig dog ... - Stil ingen spørgsmål.
- Har du ingen tiltro til mig? - Og det skulle komme fra dig?
- Jeg har intet at sige. - Så har ingen af os noget at sige.
Jeg, fordi jeg intet skjuler, og du, fordi du intet meddeler.
Gid lady Charteris ikke inviterede så mange. Hvor var der dog varmt.
Jeg er glad for, at vi gik så tidligt.
Der kan man bare se.
En strid mellem elskende bilægges hurtigt. Det brev gør udslaget.
Jeg må af sted. Jeg håber, han ikke lader hende vente meget længere.
Det smerter at se hende så fortabt.
Sikke en velkomst. Edwards familie gav mig.
De har ikke fortalt, hvor venlig Deres svigerinde er. Og Robert, så beleven!
Det er måske et held, at ingen af dem kender til Deres forlovelse.
"Kære frøken, det er mig en gåde, hvordan jeg kan have såret Dem."
"Jeg agter Deres familie, men har jeg fået Dem til at tro på mere, -
- bebrejder jeg mig for mit letsind."
"Mine følelser tilhører en anden. -
- og det er med dyb beklagelse, jeg returnerer Deres breve og Deres lok."
"Jeg forbliver etc. John Willoughby."
Kæreste ...
Det er bedre, end hvis det vedblev i måneder, før han brød forlovelsen.
Vi er ikke forlovet.
Jeg troede, han havde givet dig en slags løfte.
- Han er ikke så ussel, som du tror. - Sagde han, at han elskede dig?
Ja! Nej ... lkke ligeud. Det blev antydet, men aldrig sagt.
Nu og da troede jeg det, men nej. Han har ikke brudt noget løfte.
Han fik os alle til at tro, at han elskede dig.
Det gjorde han! Han elskede mig, som jeg elskede ham.
Jeg måtte komme herop. Hvordan går det, miss Marianne?
Lille stakkel. Hun ser dårlig ud. Ikke sært, for det passer desværre.
Jeg fik at vide af miss Morton, -
- at han snart skal giftes med en miss Grey med 50.000 £!
I så fald har den uduelige karl groft misbrugt min unge veninde.
Og jeg håber inderligt, at hans hustru plager livet af ham.
Han er ikke den eneste unge mand, der er værd at have.
Og med det smukke ansigt vil De aldrig mangle beundrere.
Hun må hellere græde ud og få det overstået.
Jeg prøver at finde noget at friste hende med.
- Bryder hun sig om oliven? - Det ved jeg faktisk ikke.
Åbenbart var de aldrig forlovet.
Miss Grey har 50.000 £. Marianne er ludfattig.
Hun kan ikke have forventet det. Men jeg føler med Marianne.
Hun mister sin ungdom og ender som pebermø ligesom Elinor.
Vi bør overveje at invitere dem. Vi er trods alt familie.
- Og far ... - Elskede ...
Jeg ville hjertens gerne, men jeg har inviteret miss Steele.
Og vi kan ikke berøve mrs. Jennings alle hendes gæster.
Vi kan invitere din søster en anden gang.
Og miss Steele viI have langt større glæde af din gavmildhed, arme pige.
En storartet idé.
Oberst Brandon er her.
- Tusind tak, fordi De ville komme. - Hvordan har Deres søster det?
Hun må hjem. Palmer kan tage os med til Cleveland, en dagsrejse fra Barton.
- Tillad mig at ledsage Dem derfra. - Det var netop, hvad jeg håbede på.
Marianne lider forfærdeligt.
Det værste er hendes store iver for at retfærdiggøre mr. Willoughby.
Måske ...
Må jeg fortælle noget ud fra et ægte ønske om at være til nytte?
Har De noget at fortælle om mr. Willoughby?
Da jeg forlod Barton sidste ...
Nej, jeg må gå længere tilbage.
Det forholder sig utvivlsomt sådan ...
... at mrs. Jennings har fortalt om visse hændelser i min fortid.
Om det triste resultat af mit forhold til en ung kvinde, Eliza.
Men det er ikke almindelig kendt, -
- at Eliza for tyve år siden før sin død fødte et uægte barn.
Faderen, hvem han så var, forlod dem.
På sit dødsleje bønfaldt Eliza mig om at tage mig af barnet.
Jeg havde i alle andre henseender svigtet hende og kunne ikke afslå.
Jeg tog mig af barnet, Beth, og anbragte hende i en familie, -
- hvor hun ville blive passet godt. Jeg besøgte hende, når jeg kunne.
Hun voksede, blev så egenrådig, -
- og, Gud tilgive mig, jeg lod hende have for megen frihed.
For næsten et år siden forsvandt hun.
Jeg lod hende eftersøge, men i otte måneder frygtede jeg det værste.
Den dag vi skulle på skovtur, fik jeg de første efterretninger.
Hun ventede barn ...
Og slynglen, der var gået fra hende uden at sige hvorhen ...
Mener De Willoughby?
Før jeg kunne få fat i ham, havde lady Allen hørt alt og forvist ham.
- Han flygtede til London. - Ja. Han rejste uden forklaring.
Han var arveløs og risikerede at miste Combe Magna og sine gældspenge.
Så han opgav Marianne -
- til fordel for miss Grey og hendes 50.000 £.
Er Beth stadig i byen?
Hun har valgt at rejse udenbys for at føde.
Jeg ville ikke bebyrde Dem, hvis ikke jeg af mit hjerte troede på, -
- at det med tiden måske kunne mildne Deres søsters sorg.
Jeg har beskrevet mr. Willoughby som den værste libertiner.
Men jeg har erfaret fra lady Allen, at han ville fri den dag.
Så jeg kan ikke afvise, at han havde reelle hensigter.
Jeg er vis på, at han ville have giftet sig med hende.
- Hvis ikke det havde været ... - På grund af pengene.
- Var det rigtigt at fortælle det? - Naturligvis.
Uanset hans fordums handlinger og hvad han gør nu, -
- kan du i det mindste være sikker på, at han elskede dig.
Men ikke nok.
lkke nok ...
Her kommer en, der kan opmuntre Dem.
Hvordan har Deres kære søster det? Den lille stakkel.
Tænk, hvis nogen viste mig så lidt respekt.
Nyder De opholdet hos John og Fanny?
Jeg har aldrig været så lykkelig. Deres svigerinde kan vist lide mig.
- De kan ikke gætte, hvad der skete. - Nej.
l går blev jeg præsenteret for Edwards mor. Hun var så elskværdig.
Endnu har jeg ikke mødt Edward, men jeg er vis på, det snart sker.
En mr. Edward Ferrars ønsker at tale med Dem.
Bed ham om at komme ind.
Hvor er det dejligt at se Dem. De kender selvsagt miss Steele.
- Hvordan har De det, miss Steele? - Udmærket, tak.
Sæt Dem endelig.
Det må overraske Dem at se mig her. De ventede, jeg var hos Deres søster.
Jeg henter Marianne. Hun bliver skuffet, hvis hun ikke ser Dem.
Edward! Jeg hørte Deres stemme.
- Endelig fandt De os. - Mit besøg kommer pinligt sent.
- De er bleg. De er vel ikke sløj? - Tænk ikke på mig. Elinor er rask.
- Det må række for os begge to. - Ja ... Nyder De opholdet i London?
Overhovedet ikke. Synet af Dem er vor eneste glæde. lkke sandt, Elinor?
- Hvorfor er De ikke kommet før? - Jeg har været optaget andetsteds.
Hvor, når De kan møde venner som os?
De tror måske, at unge mænd aldrig plejer deres venskaber?
Edward er om nogen ude af stand til at være selvisk.
Edward, vil De ikke sidde ned? Hjælp mig med at overtale ham.
- Undskyld. Jeg må gå. - De er lige kommet!
Jeg har et vigtigt ærinde for Fanny.
Så vil De måske ledsage mig tilbage til Deres søsters hus?
Det vil være mig en ære.
- Hvorfor bad du ham ikke blive? - Han må have haft sine grunde.
Din kulde, uden tvivl. Var jeg Edward, ville jeg tro, du var aldeles ligeglad.
Miss Marianne så skidt ud. Det får mig til at frygte, atjeg ikke bliver gift.
Vås. De bliver meget bedre gift end nogen af Dashwood-pigerne.
Jeg har ingen medgift.
Det opvejes af andre egenskaber, som De har til overflod.
Det skulle ikke undre mig, om De blev gift hinsides al forventning.
Gid det blev sådan.
Der er en ung mand ...
Har han en god baggrund og formue?
Begge dele. Men hans familie modsætter sig bestemt.
De siger ja, så snart de ser Dem.
Det er en stor hemmelighed.
Jeg har intet sagt af angst for, at det bliver opdaget.
- Jeg er indbegrebet af diskretion. - Vovede jeg blot ...
Jeg kan forvisse Dem om, at jeg er tavs som graven.
Forsvind!
Vil De holde op!
Hvilken kommers! Mr. Edward Ferrars, som jeg har drillet Dem med, -
- har i fem år været forlovet med Lucy Steele.
Moderen har krævet forlovelsen brudt, hvis ikke han vil gøres arveløs.
Men han nægter at bryde sit løfte. Han har stået fast -
- og arver ikke et lod. Alt går uigenkaldeligt til mr. Robert.
Jeg må finde Lucy. Deres svigerinde rasede, så hun drev hende til hysteri.
Hvor længe har du vidst det?
- Siden den aften hos mrs. Jennings. - Hvorfor har du intet sagt?
Lucy fortalte det i fortrolighed.
- Jeg kunne ikke bryde mit ord. - Edward elsker dig!
- Han prøvede at fortælle om Lucy. - Hende kan han ikke gifte sig med.
Skal han opføre sig værre end Willoughby?
- Han skal ikke gifte sig af trods. - Han gav løftet for længe siden.
Omend han måske fortryder lidt, er han nok glad for at have holdt ord.
Selv om det er besnærende at tro. at ens lykke afhænger af en person, -
- så går det ikke altid på den måde. Vi må acceptere.
Edward gifter sig med Lucy, og du og jeg rejser hjem.
Altid resignation og accept.
Altid fornuft, ære og pligt.
Elinor, hvor er dit hjerte?
Hvad ved du om mit hjerte? Du kender kun din egen lidelse.
I uger har jeg følt dette tryk uden at kunne tale med nogen.
Det blev påtvunget mig af den, der med sine krav knuste mine håb.
Jeg tålte hendes jubel, vel vidende at jeg var evigt adskilt fra Edward.
Var det ikke for mit løfte. kunne jeg have fremvist et knust hjerte!
Jeg hører, at mr. Ferrars har mistet sin formue på grund af forlovelsen.
- Forholder det sig sådan? - Det gør det.
- Kender De mr. Ferrars? - Nej, vi har aldrig truffet hinanden.
Men jeg kender kun alt for godt den gemenhed ...
... den ukloge gemenhed, der ligger i at adskille to unge elskende.
Jeg har et forslag til, hvordan han straks kan blive gift.
Da han står Deres familie nær. vil De måske nævne det for ham?
Han vil sikkert blive begejstret for at høre det fra Dem selv.
Det tror jeg ikke.
Hans adfærd har bevist. at han er stolt. I ordets bedste mening.
Jeg er sikker på, at dette er den rette måde.
Mr. Edward Ferrars.
Tak for det hurtige svar på mit brev.
Jeg blev glad for at modtage det.
Hvad må De ikke tænke om mig?
- Jeg har ingen ret til at tale ... - Jeg har godt nyt.
Sæt Dem dog endelig.
- De kender vist til oberst Brandon. - Navnet er mig bekendt.
Oberst Brandon beder mig sige, at da De gerne vil være præst, -
- tilbyder han Dem med glæde Delaford sogn i håbet om, -
- at De og miss Steele så kan blive gift.
- Oberst Brandon? - Ja.
Som tegn på sin medfølelse for Deres fortvivlede situation.
Vil oberst Brandon give mig et sogn?
Er det muligt?
Familiens uvenlighed gør Dem forbavset over andres venlighed.
Nej. Ikke over Deres.
Jeg er ikke blind for, at jeg kan takke Dem.
Jeg ville gerne, men jeg er ikke den store taler ...
De tager fejl. Det er hovedsagelig Deres egen fortjeneste.
Oberst Brandon må være en yderst brav mand.
Der findes ingen venligere og bedre.
Må jeg spørge, hvorfor obersten ikke selv fortalte mig det?
Jeg tror, han fandt det bedre at overlade det til en ven.
Deres venskab har været det mest betydningsfulde i mit liv.
Det vil altid være der.
Tilgiv mig.
De indfrier Deres løfter. Det er vigtigere end noget andet.
Må lykken følge Dem begge.
Hvilket held for dem at få et sogn så tæt på Barton.
Så kan vi mødes rigtig tit.
Aldrig har jeg brudt mig så lidt om nogen som om mr. Willoughby.
Vi kan se hans ækle hus fra bakken! Jeg beder Jackson plante høje træer.
lkke tale om.
Jeg har hørt, at miss Greys brudekjole var overmåde fin ...
Mrs. Bunting! Jeg er desperat for at komme til at tisse.
Hun har slet ikke trukket vejret. En anden udvej havde været bedre.
Der var jo ingen anden. Lad os gå lidt. Bare et øjebliks ro.
- Vi får vist regn. - Vi får ikke regn.
- Det siger du altid, og så regner det. - Jeg bliver i haven nær huset.
Vi er så stolte af lille Thomas. Og hans papa er så glad for ham.
Nå, dér er De. Kom og hils på lille Thomas.
Jeg kan ikke se Marianne.
Den kærlighed er ikke sand, der forandres med forandringen -
- eller føjer det flygtige for at flygte.
Åh, nej, den er det faste punkt, -
- der er hævet over stormene og aldrig rystes.
Willoughby ...
Marianne?
- Hun er drivvåd, når hun kommer. - Tak, fordi du påpeger det, kære.
Vær ikke urolig, miss Dashwood. Brandon finder hende.
Vi kan nok alle gætte, hvor hun er gået hen.
Hun er uskadt. men vi må have varmet hende.
Læg hende op i mit værelse. Hurtigt!
Jeg tror, Marianne har brug for en læge.
De udmatter Dem selv. Hun skal nok komme sig efter nogle dage i sengen.
Stol på Harris, oberst. Bedre læge findes ikke.
- Hvad er diagnosen? - En infektion, der er uventet alvorlig.
- De bør snarest fjerne Deres barn. - Mrs. Bunting!
Miss Dashwood ... Det gør mig mere ondt, end jeg kan udtrykke.
- Jeg bliver, hvis De ønsker det. - Det er meget venligt af Dem.
Men oberst Brandon og doktor Harris tager sig af os.
Tak for alt, hvad De har gjort.
Det går ikke så godt, som jeg kunne ønske.
Hvad kan jeg gøre?
- De har allerede gjort så meget. - Bare noget, ellers bliver jeg gal.
Hun ville være roligere, hvis hendes mor var her.
Jeg må hente mere laudanum.
Jeg kan ikke foregive, at hendes tilstand ikke er yderst alvorlig.
De må berede Dem.
Jeg vender snart tilbage.
Marianne ...
Marianne, du må prøve ...
Marianne ...
Du må prøve ...
Jeg kan ikke ... Jeg kan ikke leve uden dig.
Jeg har prøvet at bære alt andet, jeg vil prøve ...
Men kæreste ...
... elskede Marianne ...
... forlad mig ikke.
Elinor ...
Mor ...
Hun er uden for fare. Hun er uden for fare.
- Hvor er Elinor? - Her.
Jeg er her, kæreste.
Oberst Brandon ...
Tak.
Han er ikke så flot som Willoughby, men hans fremtoning er behageligere.
Der var noget ved Willoughbys øjne, jeg ikke brød mig om.
"Ringere er ej jorden, den intet tab begræder."
"Thi hvad end ét sted falder. føres af strømmen til nye steder."
"Og intet mistes uden atter at findes -
- af den, der leder."
- Skal vi fortsætte i morgen? - Nej, for jeg rejser væk.
- Væk? Hvorhen? - Det kan jeg ikke fortælle Dem.
Det er en hemmelighed.
De bliver vel ikke længe væk?
Dér.
Det var der, jeg faldt og så Willoughby første gang.
Stakkels Willoughby. Han vil altid savne dig.
Men betyder det, at han ville have været glad ved at vælge mig?
Han ville have haft en hustru. han elskede, men ingen penge -
- og havde måske snart sat pungens krav langt over hjertets.
Hvis hans savn er halvt så pinefuldt som mit, lider han nok.
Sammenligner du din adfærd med hans?
Jeg sammenligner den med, hvad den burde have været. Med din.
Jeg har hentet oksefileterne, frue.
Oksekød er langt billigere i Exeter. l øvrigt er det til Marianne.
- Var der mange i Exeter? - Ja. frue.
Miss Pothington har haft et slagtilfælde til.
Og miss Murden måtte smide Coles ud på grund af druk.
Og mr. Ferrars er blevet gift. Men det ved De vel?
Hvem har fortalt dig det?
Jeg så mrs. Ferrars, førhen miss Lucy Steele, og mr. Ferrars ved kroen.
Jeg så, det var miss Steele, så jeg hilste.
Hun spurgte til Dem alle, især til miss Dashwood. -
- bad mig hilse hjerteligt og sagde, at hun ville sende et stykke af kagen.
- Havde hun det godt? - Hun var vældig godt tilfreds.
Og hun har altid været venlig, så jeg ønskede tillykke.
Tak. Thomas.
- Hvad er det. Thomas? - Jeg ved det ikke, men det er tungt.
"Jeg fandt et, der kan stå i stuen. Når jeg kommer, forventer jeg, -
- at De har lært vedlagte. Deres ven, Christopher Brandon."
Det passer jo perfekt.
Værsgo, miss Marianne.
Lav noget te, Betsy.
- Han må holde meget af dig. - Det er ikke kun til mig.
Nu kommer oberst Brandon.
- Jeg tror ikke, det er obersten, - Jo. Han skrev, han kom i dag.
Edward!
Det er Edward!
Rolig. Vi må være rolige.
Mr. Ferrars er her. frue.
Edward ... Hvor er det dejligt at se Dem.
- Jeg håber, De alle har det godt. - Tak. Edward. Det har vi.
Vi har haft meget fint vejr. Det har vi da.
Det glæder mig at høre. Vejene var meget ... tørre.
Må jeg ønske Dem hjertelig tillykke, Edward.
Mrs. Ferrars har det forhåbentlig godt?
Tåleligt ... tak.
Befinder mrs. Ferrars sig i det nye sogn?
Nej ... min mor er i byen.
Jeg mente mrs. Edward Ferrars.
Har De ikke hørt det?
De må mene min bror ... mrs. Robert Ferrars.
- Mrs. Robert Ferrars? - Ja.
Jeg modtog et brev fra miss Steele, -
- eller rettere fra mrs. Ferrars. hvori hun underettede mig om, -
- at hendes følelser havde rettet sig mod min bror, Robert.
Det lader til. at de sås meget i London.
De nye forhold taget i betragtning syntes jeg, det var rigtigst, -
- at hun blev løst fra vor forlovelse.
De blev gift i sidste uge og er nu i Plymouth.
Så er De ...
... altså ikke gift?
Nej.
Elinor ... Jeg mødte Lucy som ganske ung.
Havde jeg haft et erhverv, havde jeg ikke næret så tåbelige følelser.
Jeg opførte mig forkert, men jeg var vis på, at De kun følte venskab, -
- og at jeg alene satte mit eget hjerte på spil.
Jeg har ingen forventninger, men vil blot sige, at jeg frit kan gøre det ...
At mit hjerte er og altid vil være ...
... Deres.
- Han sidder ved siden af hende. - Hvad mere?
Sig os det.
Han knæler!
Tekstning: Jens Olsen - lFT A/S