Jmenuji se Richard.
Co ještě chcete vědět?
Něco o mé rodině nebo odkud pocházím?
Na ničem z toho nezáleží.
Nezáleží na tom,jakmile se přeplavíte přes oceán a přetnete všechna pouta,
a hledáte něco krásnějšího, něco víc vzrušujícího,
a přiznávám - i něco nebezpečnějšího.
A tak po 18 hodinách vzadní kabině letadla,
po třech pitomých filmech, dvou jídlech v plastiku, šesti pivech a bezesné noci
jsem konečně přistál... v Bangkoku.
Chcete jet k vodopádům? Plovoucí trh! 1500.
Pro vás je to se slevou! No tak!
Hej! Potřebujete ubytování?
- Najdu si něco sám, díky. - Co chcete, člověče?
Tak tohle je tedy ono. Bangkok.
Město zábavy.
Brána do jihovýchodníAsie.
Kde se dolary a marky mění ve falešné hodinky a opravdové jizvy.
Zábava! Chlapec! Děvče! Šoustání! Žádný problém!
- Sem se chodí nakrmit hladovějící. - Chcete se napít hadí krve?
Počkat. Říkáte hadí krve?
Jo, jo!
- Ne, děkuju. - Co máte proti hadí krvi?
- Prostě se mi ta představa nelíbí. - Možná máte strach.
- Strach z něčeho nového. - Prostě se mi nelíbí ta představa.
Jako všichni turisti! Chcete mít všecko jistý.
Přesně jak v Americe!
A tak nikdy neodmítejte pozvání.
Nikdy neodolávejte nepoznanému.
Nikdy nebudte nezdvořilí.
Pánové,
to bylo vynikající.
A vždycky odejděte dřív, než se omrzíte hostiteli.
Mějte vždy mysl dokořán a vstřebávejte prožitky.
A je-li to bolestivé,
tak to zřejmě za to stojí.
Dobrý večer.
Máte volný pokoj?
Jediný háček spočívá v tom, že všichni mají stejný nápad.
Všichni cestujeme tisíce mil,
abychom se dívali na TV a ubytovali se někde se vším komfortem domova.
A tak si musíte položit otázku...
V momentě tu uklidíme, nemějte obavy!
..k čemu to všechno vůbec je?
Díky.
Dobrou noc.
A pokud jde o to, že je člověk na cestách sám,
kašlu na to!
Má-li to tak být, tak to tak bude.
Jste všichni spokojený?.
Všichni se dobře bavíte, hm?
Jděte do prdele! Jděte do prdele!
- Prosím vás, mlčte, ano? - Parchantský paraziti!
Jste jak viry!
Do prdele, to je dobrý! Jak rakovina!
Parchantská rakovina!
Obrovskej tlustej fet'ák, kterej požírá celej zasranej svět!
Hej!
Hej, ty tam!
- Máš nějaký kuřivo? - Ne, nemám žádný kuřivo!
Žádnej problém, kámo, protože...
..já mám toho sajrajtu mraky.
Rozumíš, co ti říkám?
Ne, nerozumíš.
Ne, máš pravdu. Nerozumím.
A hned je mi líp!
Díky.
To ta pláž. Chápeš to?
Ta pláž. Byla až moc krásná.
Až moc vjemů, moc pocitů. Snažím se to udržet pod kontrolou,
ale prostě se to pořád vylejvá ven.
Víš...
Ona je na ostrově.
A ten ostrov je dokonalej.
Myslím opravdově dokonalej.
Neříkám jenom... ,,Ach, to je nádhera.''
Je to doopravdy zasraně bezva, OK?
Je dokonalej.
Vypadá to jak laguna.
Víš, přílivová laguna.
Uzavřená mezi útesy.
Úplně zasraně utajená, úplně zasraně...
..zakázaná.
A nikdo tam nikdy, nikdy,
ale doopravdy nikdy nemůže. Nikdy.
Kdysi dávno se tam ale pár lidí vydalo.
Muži a ženy plní ideálů. Rozumíš?
A ted' nemyslím jenom obyčejný zasraný turisty - onanisty.
Věříš na takový místo?
Ne.
Ale asi mi chceš říct, že bych měl, ne?
Do prdele, dneska už nezáleží na tom, co si myslím.
Je to na tobě.
ldeály, hm?
Byli jsme obyčejný zasraný paraziti!
Velký tlustý fet'áci!
Víš, já jedinej jsem se snažil najít lék.
Dodavatel léků.
Řekl jsem jim: ''Musíte vypadnout.''
''Musíte odtud vypadnout.''
Ale oni mě neposlouchali.
Ve vší úctě...
..nemáš to máš v hlavě nějak pomotaný?.
Hele, Richarde.
Moc mě těšilo.
Jo. Mě taky.
Dejte pozor! Elektřina!
- Paní! - Klid, člověče!
Žádný strachy!
Hej! Člověče.
Máte tam nějaký dopis.
- Cože? - Dopis na dveřích.
Do prdele, to snad ne!
Ví...
Haló?
Doufáte
a sníte,
ale nikdy by vás nenapadlo, že právě vám se něco přihodí.
Určitě ne něco takového jako ve filmu.
A když k tomu doopravdy dojde,
chcete to prožívat jinak.
Víc pudově.
Víc realisticky.
Čekal jsem, až mě to praští.
Ale nic se nestalo.
Jméno: Daffy Duck.
Rodiště: Pohádková říše.
Pěkně zasraný papírování.
Policie byla namíchnutá, protože cestovals falešným pasem.
Tak nám tady podepište tu výpověd'.
Žádný strach.
Je tam jen, že si podřezal žíly - byl už mrtvý, když jste ho našel.
Ale na tu mapu se mě nezeptali, takže...
Jasně.
Nic jsem jim neřekl.
Přejeme vám hezký den.
Hodně štěstí!
Promiňte.
Podívejte. Chci říct,
že ten ostrov možná vůbec neexistuje.
Ale i kdyby, tak nikdo neví, jestli se tam dá dostat.
Jen mě tak napadlo, jestli nechcete jet se mnou. To je všecko.
Hej! Chcete si udělat vejlet?
Vyjet si na vandr?
Ty, tvoje holka ajá? Jako my tři. Spolu.
Prej existuje záhadnej ostro...
Mám pocit, že každej se snaží dělat něco úplně jinýho, ale...
..nakonec vždycky skončíte zase u toho samýho.
Uvědomil jsem si, že nemám nejmenší potuchy o tom,jak se tam dostat.
Ale Étienne...
Musím přiznat, že byl úžasnej.
Všecko to sám zorganizoval-jízdenky,
jízdní řády, celej ten proklatej výlet.
Z Bangkoku do Surat Thani. Ze Surat Thani do Na Thon.
Z Na Thon do Chaweng.
500 mil za 24 hodin, ani ne za 400 bahtů.
Věřte mi, to je fantastická cena.
Vydali jsme se do velkého neznáma.
Ale abychom se tam dostali, museli jsme putovat po běžných turistických trasách.
Zařízeno. Zítra ráno. 1800 bahtů.
Seš báječnej. Bezva práce.
Má to jeden háček. Nevezme nás až na ostrov.
Je to v národním parku a nesmí se tam. Ale...
..můžeme jet na tenhle ostrov a jednu noc tam přespat.
Jo. Ne, podívej, to je jinej ostrov.
Jo, to vím.
Dobře. Ale jak se odtud dostaneme sem?
- Přeplavem. - Přeplavem?
Jo. Necháme ruksaky na tomhle ostrově a pak to přeplavem.
- Přece umíš plavat, Richarde, nebo ne? - Samozřejmě umím plavat.
- Takže to není problém. - Ale jak je to daleko?
To nevím. Kilometr, možná dva.
- Prima. To vůbec není daleko. - Přestaň, Richarde. Bude to stát za to.
Dobrodružství. A jen my tři.
''Umíš plavat?''
''Já umím plavat! Jasně! Jsem Francouz a navíc mám krásnou holku!''
Báječně!
- Sakra! - Máš zamčeno, co?
Ztratils klíč?
- Průser! - Jo, průser!
Nechceš si dát pivo?
- Bez níje ti líp. - Sammy, jak to do prdele můžeš vědět?
Nikdys ji ani nepotkal!
Já se jen snažím pomoct bližnímu v těžké chvilce.
- O to tady nejde. - Vidíš, Zephe?
- O to tady nejde. - Změň sakra téma.
Dobře. Tak si budem povídat o tom, jak trávíš každej den hodinu před zrcadlem.
Ne, poslouchejte. Znám jednoho hňupa, kterej si hrozně rád si utírá prdel listím.
Myslí si, že je nějaký komando v džungli. Přisámbůh!
- Ale jo, tak jo. - Sakra!
Předpokládám, že znáš tu historku o myši z Kentucky Fried Chicken.
Jo.
Ženská se zakousne do kuřecího stehýnka a ukáže se, že je to myš. Správně?
To je jeden z těch městskejch mýtů.
Přesně tak. Vždycky se to přihodilo kámošovi kámoše někoho jinýho.
No a?
Já myslím, že nám tu ted' taky koluje jeden městskej mýtus.
O pláži.
Jo?
A ta pláž je dokonalá, člověče.
Je na ostrově, jasný?.
Z moře ji není vidět.
A ted' si představ. Běloskvoucí písek.
- Křišt'álově průzračná voda. Palmy. - Jo, a kokosy a vůbec!
Jo, a řekni mu, co je na tom nejlepší.
Plus tolik marjány, Richarde,
že bys ji moh kouřit každičkej den
- po celej zbytek života! - Jo! Šílená tráva!
Jen pár lidí ví, kde ten ostrov je, a ti si to nechávaj absolutně pro sebe.
Nikdo vlastně nikoho z těch lidí nikdy nepotkal.
Právě. Jako s tou myší z Kentucky Fried Chicken!
Fakt je, že mít k takovýmu místu klíč,
taky bych si ho nechal pro sebe, protože bych nechtěl, aby se mi tam objevil kdejakej
zasranej pitomec v Thajsku! Bú-bú!
No jo. Tak co na tu historku říkáš, Richarde?
Dobrý. Dobrá pohádka.
Hej, ty tam! Já mám tvůj klíč!
Dnes už vím, že to nebyla součást plánu,
ale rozhodl jsem se, že tam nechám kopii mapy.
Netvrdím, že to byl geniální nápad.
Namlouval jsem si, že šíření informací patří k povaze cestovatele.
Ale kdybych měl být úplně upřímný,
byl jsem jako všichni ostatní.
Ze strachu z neznáma jsem mě lnaděláno do kalhot.
Zoufale jsem sis sebou chtěl vzít kousek domova.
- Richarde? - Můžeme jít?
Jo, jo. Už jdu.
Tak jdem.
Francoise?
Pssst! Étienne bude naštvanej, jestli ho vzbudím.
Myslí si, že fotit oblohu je ztráta času.
- Já si to myslím taky. - Jo?
Tak se podívej.
Jednou se mi podaří udělat dokonalou fotku.
Ahoj!
Uvědomuješ si,
že ve věčnosti vesmíru
je tam někde asi planeta,
stejná jako ta naše,
kde tvoje druhé já fotografuje zpátky směrem k nám.
Jinými slovy v podstatě fotíš sama sebe v paralelním vesmíru.
Neuvěřitelné.
Víš, tam nahoře jsou nekonečné světy.
Kde se odehraje všecko, co si přeješ.
Richarde, chceš něco vědět?
Tohle jsou přesně ty pompézní pitominy,
který Američani říkaj francouzskejm holkám, aby je dostali do postele.
Proboha! Promiň.
Myslel jsem, že mi to jde docela dobře.
To ta obloha, Richarde. Zkusíme to znovu.
Já idiot.
Když se do někoho zblázníte,
vždycky si najdete důvod věřit, že tenhle člověkje pro vás ten pravý.
Ani to nemusíbýt dobrý důvod.
Jako třeba fotografování noční oblohy.
A přitom v budoucnu právě tohle bude ten pitomý zvyk, který vám půjde na nervy
a povede k vašemu rozchodu.
Ale v oparu poblouznění
máte pocit, že právě tohle jste celá léta hledali.
- Kilometr. - Dva.
- Richarde? - Já nevím. Já jsem Američan.
- No a? - My počítáme na míle, ne na kilometry.
OK. Takže kolik je to podle tebe mil?
Nevím. Ale zdá se, že je to hodně daleko.
Jestli je to moc daleko, utopíme se.
Ale když to nezkusíme, tak se to nikdy nedovíme, že?
Správně.
Tak jdem na to!
- Jste v pořádku? - Jo, pohoda.
Myslím, že jsme asi na půl cesty.
Do prdele! Richarde!
- Do prdele! - Co je?
Viděl jsem ploutev!
- Cože? Děláš si srandu? - Ne, ne, ne!
Ploutev!
Žraločí ploutev?
Nevím. Prostě ploutev. Tamhle, asi 100 metrů.
- No a byla velká? - Ano.
A co s tím mám do prdele podle tebe dělat?
- Nic! Jen jsem ti to chtěl říct. - Kdo se tě o to prosil?
- Dobře, tak promiň. - Na to je sakra trochu pozdě, ne?!
Francoise! Zmizela!
Proboha!
- Proboha! Co se stalo? - Prostě zmizela pod vodou!
Něco ji stáhlo pod vodu!
Francoise!
Francoise! Nikde ji nevidím!
Do prdele, to je její pytel!
Byl tam žralok? Viděl jsi žraloka, Étienne?
Já nevím!
Do prdele!
Hergot!
Vy Evropani jste fakt vtipálci.
Máte tak hravej smysl pro humor.
Není divu, že vaše komedie dobyla celej svět.
- A co Moliére? - Kdo?
Běž do prdele!
Jdeme.
Tomuhle teda říkám pole marjány!
Půjdeme tudy. OK? Ani slovo.
Samozřejmě, mělijsme se vrátit.
Ale já jsem nechtěl.
Ted'už ne.
Pořád jsem říkal, že to najdeme.
''Věřte mi, je to ráj. ''
Když se pustíme tudy, dovede nás to až dolů.
Pojd'te!
Proboha!
Tak co?
- Jaký tak co? - Jak se dostanem dolů?
Jak to mám vědět? To musím o všem rozhodovat já?
- Skočíme. - Do prdele! Ty jsi nás chtěl vést!
Chtěl jsem vést jenom proto, že ty jsi ztratil nervy, Frantíku!
Jo. A podívej se, kam jsi nás dovedl!
- Skočíme. - Jestli se ti to nelíbí, můžeme si to vyměnit.
- Co, šéfe? - Dobře, tak jo.
- Tamhle. Tamhle můžem sešplhat. - Můžem skočit.
Francoise! Podívej se, skákat nebudem!
Jasný?. Tak na to zapomeň! A sešplhat
mohlo napadnout jen totálního blba!
- Ty říkáš, že já jsem totální blb? - A to je jen začátek.
- Tak dobře, ty hajzle, jdem na to! - Ty zajebanče!
Francoise!
- Do prdele! - Francoise!
Pojd'te, kluci! Nic to není!
Není to nebezpečný! Tak do toho!
Hod'te sem ty pytle! No tak!
Dobře. Tak skáčem.
Do prdele!
Viděl jsi to? Kurva!
Panečku!
Gratuluju vám!
Mně trvalo skoro hodinu, než jsem se k tomu rozhoupal.
Ale já jsem na to byl sám, a to je polehčující okolnost. Že ano?
Myslím, že byste se měli seznámit se Sal.
Krucinál! Našli jsme to, do prdele!
Chápete to?
Ne abys nám někam zmizel!
Dobře.
Děláš to dobře.
Pěknej rámus v kuchyni!
Jak se vede?
- Co je k večeři? - Můžeš hádat jednou. Ryby.
Nevím, co jsme čekali.
Lidi zabydlené v jeskyních,
možná i pár stanů. Ale rozhodně ne něco takového.
- Jak to jde, Keaty? - Nemusíš je udit!
Jako bychom přišli do ztraceného světa.
Do velké komunity poutníků, kteří tudy jen neprojíždějí, ale žijí tu.
Najednou jsem začal mít pocit, že nás sem vlastně nikdo nezval.
- Ten kluk, co to maloval? - Daffy.
Jo. Je po smrti.
Cože? To není možný!
Podřezal si žíly v hotelovým pokoji na Khao San Road.
- Tys to viděl? - No, přišel jsem těsně potom.
To je teda smutná novina.
Byl to jeden ze zakladatelů naší komunity.
Ale začal trpět depresemi.
Zbláznil se.
Policie nevěděla, co s ním, takže to asi budou řešit kremací.
Myslíš, že dal mapu ještě někomu jinýmu?
Ne, myslím, že ne.
A co vy - ukázali jste někomu tu mapu?
Ne.
Dobře.
Samota má pro nás velkou hodnotu.
Slyšeli jste to?
Podívej se na tohle, člověče.
To je fakt nádhera, kurva!
- Sousedi! - Hej! Mám tvoje modráky, člověče.
Chci ti něco dát.
Poslouchejte všichni.
OK. Zítra pojedu mnoho mil na kole.
Vicki.
Bezva! Výborně. Hélene?
Výborně!
Výborně.
Dobře. Ale je to moc jednoduchý.
- Ale ne! - Ano! Takže.
Je tam toho víc, víte!
- Ty víš vždycky všecko! - Richarde!
Ano! Richarde!
To vůbec nebylo špatný, člověče!
Tohle byl náš nový svět.
A tihle lidé naše rodina.
Domov bylo jen jedním z míst, na která jsme nemysleli.
Usadil jsem se.
Našel jsem své poslání.
Honbu za rozkoší.
Sal nás vedla.
Ale všecko to bylo neformální. Neměli jsme nic jako ideologii.
Bylo to jenom letovisko na pláži pro ty, co nemají rádi letoviska.
..a někdo staví. l ráj někdy potřebuje střechu.
Po léta uchovávali tohle místo v tajnosti.
Nemuseli o něm nikomu říkat. Byli prakticky soběstační.
Občas sejenom museli vypravit zpátky, prodat něco marihuanya nakoupit rýži.
Pěstujeme si svou vlastní, takže nekradem od rolníků na druhý straně.
Vědí, že tu žijete?
Jo. Ale zůstávají na svý straně a my jim taky nelezem do rajónu.
Před pár lety nám řekli, že tu můžem zůstat, ale že už nikdo další nesmí přijít.
- A to nám docela vyhovuje. - Takže jste měli štěstí. Velký štěstí.
Byl tu Keaty, kterého zajímaly jen dvě věci.
Děkujeme Ti, Pane,
za oba pilíře civilizace.
Křest'anství a kriket.
Pak tu byli Švédi: Christo, Sten a Karl.
Rádi lovíme ryby.
A v zimě rádi lyžujem.
Ale v Thajsku se pochopitelně nelyžuje.
Počkáme si, OK?
Počkáme, až ryby přitáhnou.
Máš ji?
Do prdele! To snad není pravda!
A já vám pravím: ''Zaopatřím vás!''
Přestaň.
Našemu šéfkuchaři se říkalo Nehygenix.
Jdem vařit!
Protože byl posedlý mýdlem.
Ryby, ryby, ryby!
Pořád smrdím rybama!
Provozovali jsme tolik sportů a rekreačních činností, že si každý vybral.
Étienne je výbornej fotbalista.
Dokázal bych to taky, kdybych chtěl.
- Já prostě nechci. - Co to plácáš?
- Jen aby řeč nestála. - Máš holku?
- Tady? - To je jedno.
Ne. Proč?
Aby řeč nestála.
Pravou paži přes branku. Zbývají tři míčky. Ještě tomu někdo nerozumí?
Jediný, koho jsem neměl rád, byl Salin kluk Bugs, náš ostrovní tesař.
Hej, Richarde! Umíš tohle?
Umíš vůbec něco?
Člověk musí mít talent v rukou.
Tak jdem na to, lidi!
Překvapení!
Takže, každá komunita má svoje rituály.
Ten náš byl prostý: poslední příchozí tetuje dalšího.
- Bolí to jak čert, jasný?. - Co povídal?
Andy, trochu blíž.
No tak, Richarde!
Bože!
Prokrista!
To bolelo, hergot!
Celkově vzato to byl opravdový ráj.
Až najednu věc.
Touhaje touha, ať se člověk vydá kamkoliv.
Slunce ji nevybělí a odliv ji neodplaví.
Francoise.
Zaprvý: jenom tě dráždí.
- O čem to mluvíš? - Zadruhý: neumíš francouzsky.
Zatřetí: on umí francouzsky. Vlastně je na tom ještě líp -
začtvrtý: je to Francouz.
Zapátý: hraje mnohem líp fotbal - promiň, kopanou - než ty.
A zašestý: ty seš trochu divnej, Richi.
Některejm holkám se to u chlapa líbí, ale ne těm, s kterejma chceš sám bejt.
- Vážně? - Tvoje poslední holka ti dala kopačky.
- To nebyla moje vina! - A zasedmý: podívej se na svý palce!
- Máš je pěkně vyvinutý. - To má znamenat co?
Že moc hraješ videohry!
Tohle je mocnej ukazovák nekompatibility.
Proč mám takovej pocit, že se mi snažíš něco říct?
Nemáš šanci - ani co by se za nehet vlezlo, tady v Thajsku.
- Víš, co myslím? - Díky.
Tak si užívej pláže a nech blbostí.
- Mockrát ti děkuju. - Potěšení na mý straně!
Ne, to nemůžeš. Ne!
Ne! Nech mě!
- Nech mě! - To je moje postel!
- Já to zvládnu. - Já nechci.
Za chvilku je to hotový.
Vážně, ne! Ne, já musím na pevninu!
Je mi zle. Musím jet. Sal!
Co se děje? Ty chceš jít k zubaři?
- Ano. - Vyloučeno.
No tak!
Bud' statečnej.
Jak se daří, Richarde?
Dobře.
- Vyhovuje ti to? - Jo.
Tohle tady je naše tajemství, ne?
Pro to někdy člověk musí přetrpět trochu bolesti.
Skvěle.
Skvělej postoj.
Jasně.
Do prdele!
Dobrá práce!
Po tomhle to přestane bolet.
Vemte si to pití.
Richarde.
Ano?
Chceš jít se mnou na pláž?
Jistě. Jo.
Jsi št'astnej, Richarde?
Št'astnej?
Jo.
Jo, myslím, že jo.
Chci říct - ta pláž je naprosto dokonalá.
Myslíš, že tě ignoruju?
Ne.
Ale já tě ignoruju.
Protože patřím k Étiennovi. Být s tebou pro mě neníjednoduchý.
Já myslím, že pro to nemáš žádnej zvláštní důvod.
- Tedy, abys byla se mnou. - Ale to víš, že mám.
Líbíš se mi.
Moc.
Řekla jsi to Étiennovi, nebo...
Ne.
Je to naše tajemství.
OK.
Podívej! Tamhle! Plankton. Garnáty.
Když je něco vyruší, tak svítí.
Pojd'!
Tu noc jsme si slíbili, a opravdu jsme tomu věřili,
že se to nikdo nikdy nedozví.
- Chci s tebou mluvit. - O čem?
O tobě a o Francoise.
Jak to myslíš, o mě a o Francoise?
Myslím to tak, Richarde,
- že chci, aby byla št'astná. - Jo.
Samozřejmě.
- To snad chceme všichni, ne? - Zavři hubu!
Zavři sakra hubu, prosím tě.
A pokud je št'astná s tebou,
já jí nebudu stát v cestě.
Étienne, člověče...
- Já fakt nevím, o čem to mluvíš. - Do prdele, Richarde! Já o vás vím!
OK? Vím o vás!
Všichni o vás vědí!
Problém je v tom, že ryby nejsou vidět.
V tomhle lijáku a mizerným světle se hrozně špatně chytají.
Může to trvat řadu dní.
Někdy pak máme pořádnej hlad.
Dej mi to.
Richarde!
Vrat' se!
Já vás neslyším!
A vy zas neslyšíte mě.
- Žralok! - Vrat' se!
Dobře, dobře.
Dobře, dobře, dobře!
Takže úvodem vám chci říct, co si musíte pamatovat.
Zaprvý: musíte zachovat klid.
Jasný?.
A zadruhý: nesmíte dát najevo strach.
- Nauč nás to, nauč nás to. - Protože žraloci...
Rozumíte, žraloci ten strach ucítí.
Stejně jako cítí krev.
A tak šel po mně.
Přesně jak jsem čekal.
Jak mu to nařídila příroda.
S čelistí rozevřenou dokořán.
Jedna řada ostrejch zubů za druhou, zářily pod vodou jako zubatý diamanty.
Mrskal ocasní ploutví sem a tam a vyrazil do vražednýho útoku.
Přisámbůh,
před očima mi probleskl celej život.
Vážně. Zůstal mi jenom prachobyčejnej reflex.
Prachobyčejnej reflex a základní touha lidstva po přežití, kterájakoby volala:
''Ne! Dnes nezemřu!''
A v tom okamžiku jsem pochopil, že vyhraje bud' žralok nebo já.
Ten žralok to věděl.
Já to taky věděl.
Ale proboha!
To není moje zásluha, jasný?. Takhle to na světě chodí. Zákon přírody.
Ale pokud se správně pamatuju,
při tom posledním záblesku jeho očí
mezi náma bylo něco,
kdy mi řek: ''Hej, Richarde, člověče.
Přeju ti dobrou chut'.''
Zabít žraloka je zvláštní, že, Richarde?
Je to jen velká ryba, Bugsi.
Jen velká ryba?
Jo, možná! Možnájo, když je to jen mládě, který se ještě nenaučilo zabíjet.
Pak je to možná jen velká ryba.
Ale když to je obrovská rozzlobená matka s chutí lidské krve najazyku,
to je pak na úplně jiný povídání.
Proboha! Ježkovy zraky.
Je mi líto, Bugsi. Je to jen můj pocit?
Nebo jsou všichni v tomhle mokrým počasí tak zatraceně unavený?.
Třeba si poslechnem to tvoje úplně jiný - a určitě zajímavý - povídání
někdy jindy, co?
Moc zajímavé, Keaty!
- Dobrou noc, hrdličky. - Zmlkni!
Nějakou dobu jsme byli ve svém štěstí nedotknutelní.
Takže! Poslouchejte všichni!
Ticho!
Máme tady malý problém. Není to pohroma, ale jak asi někteří víte,
do pár pytlů rýže se nám dostala plíseň.
Protože je skladujem v tý boudě.
- Kolikrát se to ještě musí stát? - Rýžová cesta!
A to znamená, že někdo se mnou musí jet do Ko Pha-Ngan dokoupit rýži.
Nehlaste se všichni najednou.
Richarde.
Pojedeš se mnou do Ko Pha-Ngan?
- Já nevím. Tedy... - Já s tebou pojedu.
To je dobrý, Bugsi. Richard se mnou pojede.
Vážně?
- Kdo si myslí, že by Richard měl jet? - Rozhodně.
Dobře. Tak já s tebou teda do Ko Pha-Ngan pojedu.
Takže, Richarde,
já chci zubní pastu a kartáček, jo?
Dobře.
Nový plavky a novej klobouk.
Richarde.
100 aspirinů, 100 paracetamolů, šest balíčků tamponů.
A čtyři tužkový baterie a 20 kondomů. Nebo radši 40.
- A láhev vodky. - Šest čokolád.