Mr. og Mrs. Richard Johnson R.R. 2
BROERNE I MADISON COUNTY
Hej, søs.
- Hej, Betty. - Hej, Carolyn.
Michael, du skal bare underskrive lige... her.
Og så er boksens indhold jeres.
Udmærket. Også den her...
hvori banken fralægger sig ansvaret for indholdet.
Det er spændende.
Måske havde jeres mor en formue liggende.
Lad os komme igang. Jeres mor ligger...
i Cedar Heights Bedemandsforretning indtil det fornødne er aftalt.
Jeg troede, det var ordnet.
Der er et problem.
Jeres mor bad udtrykkeligt om at blive kremeret.
- Jeg forstår heller ikke en lyd. - Hvornår besluttede hun det?
Kort før sin død.
- Det er vanvid, ingen bliver kremeret! - Jo, mange bliver.
l al fald ikke i min familie. Far købte
et gravsted til sig selv og mor.
- Ifølge testamentet.... - Det vil jeg blæse på!
Måske var mor ikke ved sine fulde fem.
Hvis hun ville kremeres, hvorfor lod hun så far købe gravstedet?
Hun forlangte, at asken skulle spredes fra Roseman Bridge.
Er De sikker på, at mor skrev alt det?
Det er notarielt bekræftet og bevidnet af mrs. Lucy Delaney.
Hvem er det?
Jeg kan godt huske hende.
Jeg er ligeglad med om det er legalt. Vi kremerer hende ikke...
og smider asken ud fra en bro, hvor vi ikke kan...
besøge hende, fordi hun er blæst væk!
- Der er biler, hunde... - Vi gør det ikke!
Det er ukristeligt.
Måske er det italiensk skik. Deres mor var italiener.
Det kan være lige meget!
Videre.
Det kan vi vende tilbage til.
Skal vi ikke lukke boksen op?
Michael, se her!
Har du nogensinde set de billeder?
De lå i en konvolut fra 1965.
Hun har ingen bh på.
Det er Holliwell Bridge.
- Bare så l ved det. - Hvorfor er der to skøder?
Det her er på den jord, han købte i '59.
Og det her?
Det er et løsørepantebrev.
Det her er på den oprindelige jord, din far købte.
- Michael? - Hvad er der?
Kom lige.
Hvorfor?
Hvad nu?
Er jeg nævnt? Har jeg arvet noget?
Nej.
Hvad er der los?
Carolyn og jeg...
vil gerne gå tingene igennem alene.
Vi vil nødig tage jeres tid.
Jeg ringer senere vedrørende dokumenterne.
"Jeg kæmper for...
at finde en mening med det hele, sådan at jeg kan leve videre...
vel vidende, at vore veje vil skilles."
"Men så kigger jeg i søgeren på mit kamera og ser dig."
"Jeg begynder på en artikel og ender med at skrive den til dig."
"Jeg indser nu, at vi har bevæget os hen imod hinanden."
"Imod de fire dage."
Jeg vil ikke høre mere! Brænd det bras.
Jeg vil ikke høre det.
Smid det ud.
Hvad mere skriver han?
At hvis mor fik brug for ham...
kunne hun få fat i ham gennem National Geographic i Washington.
Han var fotograf.
Han lover, han aldrig vil skrive mere.
Og så slutter han af med:
"Jeg elsker dig. Robert."
Jeg slår ham ihjel.
Det bliver svært. Han er død. Det står i det her brev...
fra hans advokat.
Han efterlod det meste til mor.
Han bad om...
Hvad?
at blive kremeret. Asken skulle spredes fra Roseman Bridge.
Fanden tage ham! Jeg vidste, det ikke var mors påfund.
Det var en syg fotograf...
der fordrejede hovedet på hende.
Hvornår døde sjoveren?
l '82.
Det var jo...
tre år efter far. Tror du...?
Det ved jeg virkelig ikke.
Sådan går det, når man flytter.
Vi var børn, da det skete.
Det er bare for meget.
Tror du, hun gik...
i seng med ham?
Er du ikke snart vokset fra Peter Pan og Påskeharen?
Hold nu op! Hun var min mor.
Og nu opdager jeg, hun var en...
Hvad? Du siger det ikke.
Hvad vil du have, jeg skal tro?
Tænk, at hun aldrig fortalte mig det.
Vi talte sammen en gang om ugen. Hvordan kunne hun gøre det?
Hvornår mødtes de? Vidste far det?
Er der mere i konvolutten?
Det tror jeg ikke.
FRANCESCA
Læs det.
Det kan du gøre.
"Januar 1987."
"Kære Carolyn:
Jeg håber, du læser det sammen med Michael."
"Han kan nok ikke læse det...
uden at få hjælp til at forstå det."
"Først og fremmest skal l vide...
at jeg elsker jer meget højt."
"Jeg vil gerne ordne mine affærer...
beklager udtrykket."
Hun gør grin med det!
"l boksen...
vil l sikkert finde dette brev."
"Det er svært at skrive det til sine egne børn."
"Jeg kunne tage det med mig i graven."
"Men frygten aftager...
med årene."
"Det bliver stadigt vigtigere...
at blive husket."
"Husket for alt, hvad man var i sit korte liv."
"Det er trist at skulle tage afsked...
når ens kære aldrig rigtig kendte en."
"Det er let for en mor at elske sine børn uanset hvad."
"Jeg ved ikke, om det er lige så let for børnene."
"l har så travlt med at klandre os for at opdrage jer forkert."
"Hans navn var Robert Kincaid."
"Han var fotograf og kom her i 1965...
for at lave en fotoserie...
om broerne i Madison County."
"Kan l huske, da vi fik det nummer...
at vi følte, vi var berømte? Og da vi fik abonnementet?"
Det er Roseman Bridge.
Det må være Robert Kincaid.
Og det er mors medaljon.
"l må ikke bebrejde ham."
"Jeg håber, når l hører hele historien, at l vil vise ham taknemmelighed."
"Det hele står i de tre dagbøger."
Dagbog
"Der var dyrskue i Illinois."
"l tog med far for at udstille...
Carolyns præmietyrekalv."
"l tog af sted søndag aften. Det er forfærdeligt at sige det...
...men jeg glædede mig til, l kørte.
I skulle være væk til om fredagen.
Fire dage.
Sølle fire dage.
Michael, Carolyn!
Richard! Der er mad!
Hvad har jeg sagt til dig om døren?
Vil du sige bordbøn?
Bordbøn.
Mere sovs...
Ræk mig brødet.
Fordømte skuffe!
Det nytter ikke at blive vred.
Undskyld, jeg råbte.
Hold dig fra krydret mad.
Og lov mig nu.
Kun med filter. En halv pakke om dagen.
Doktor Reynolds siger, det er for dit eget bedste.
- Er du sikker på, du ikke vil med? - Ja.
Hvad vil du lave mutters alene?
Det samme som til hverdag. Jeg må bare klare mig selv.
Jeg får ikke lukket et øje. Jeg kan ikke sove uden dig.
Det er kun fire dage.
Hvor har du været henne?
De er kørt.
Hvorfor er du så glad for mig? Jeg kan ikke lide dig.
Ned.
Kan du lide sangen?
Nu er det kun dig og mig.
Kun dig og mig.
Hej.
Jeg mener bestemt, at jeg er faret vild.
Skal De være i Iowa?
Så er De ikke helt på afveje.
Jeg leder efter en bro.
En af de overdækkede broer her på egnen.
Roseman Bridge?
Jep.
De er ret tæt på. Den ligger kun omtrent tre kilometer herfra.
l hvilken retning?
Tja, De kører den vej og drejer til venstre ved Cutters.
Mod Cutters?
Det er en gård. Et lille hus ud til vejen.
En gul, glubsk hund.
Gul, glubsk hund.
Så følger De vejen, indtil den deler sig.
Så er der kun en lille kilometer.
Hvad gør jeg, når vejen deler sig?
Kører til højre.
Og så...
Nej, det er for resten ikke der.
De kører forbi Petersons.
Petersons.
Det er en gård.
Efter den gamle skole, til venstre. Det ville være lettere...
hvis vejene var afmærket.
Det tør siges.
Jeg kan vise Dem vej, hvis det skulle være.
Eller forklare Dem den.
Jeg kan vise vej eller forklare.
Det må De selv om.
Jeg vil ikke afbryde Dem...
Jeg skulle såmænd bare til at tage et glas iste...
og spalte et atom, men det kan vente.
Okay.
Jeg henter lige mine sko.
KINCAID PHOTOGRAPHY Bellingham, Washington
Jeg regnede ikke med at få selskab.
Hvor skal vi hen?
Ud og så til højre.
Ud...
og så til højre.
Iowa har en liflig duft. Ret typisk for egnen her.
Forstår De, hvad jeg mener?
Nej...
Det er svært at forklare. Den kommer af leret i jorden.
Den har ligesom en duft af fed muld.
Den er levende... nå, ja, måske ikke levende.
Kan De ikke lugte det?
Nej... måske er det, fordi jeg bor her.
Det er det nok.
Det dufter nu alligevel skønt.
Kommer De fra Washington?
Ja, jeg boede der, til jeg var midt i tyverne.
Jeg flyttede til Chicago, da jeg blev gift.
Hvornår flyttede De tilbage?
Efter skilsmissen.
Hvor længe har De været gift?
Længe.
Længe...
Hvor kommer De fra? Gør det noget, jeg spørger?
Nej, det gør det ikke. Jeg er fra...
- Jeg er født i Italien. - Italien?
Fra Italien til Iowa.
Hvor i Italien?
Vi boede i en lille by på østkysten.
Ingen har hørt om den. Bari.
Jeg kender godt Bari.
Engang i Grækenland...
skulle jeg gennem Bari på vej til Brindisi.
Da jeg kiggede ud, så der dejligt ud.
Jeg steg af toget og blev nogle dage.
Steg De af toget, fordi der så dejligt ud?
Undskyld.
En cigaret?
Ja, bare giv mig en.
Sig mig. Hvor længe har De boet i Iowa?
Længe. Steg De bare af toget...
og blev uden at kende nogen der?
Der er den.
Den er smuk.
Alle tiders.
Jeg skal kun lige forberede mig.
Så tager jeg billeder i morgen. Lyset duer ikke nu.
Så venter jeg bare.
Det generer mig ikke.
Jeg går lige derned.
Det er nok et godt sted at begynde.
Smuk bro.
Fantastisk. Kommer De her tit?
Nej.
Er her altid så varmt?
Ja, på denne årstid.
Der ligger nogle sodavand i bilen, hvis De vil have en.
- Vil De have en? - Ikke nu.
Jeg vil tage mig en.
Nå, der er De!
De greb mig på fersk gerning.
Jeg plukkede nogle blomster til Dem.
Sådan noget gør mænd da stadig, gør de ikke? Er det gammeldags...
at give blomster som tegn på ens taknemmelighed?
Nej. Men de er bare giftige.
Jeg laver sjov. Undskyld.
Det var kun for sjov.
Det må De altså undskylde.
Er De sadistisk anlagt?
Jeg ved ikke, hvorfor jeg gjorde det.
- Værsgo. - De er smukke.
Undskyld.
Leder De efter noget bestemt? Udvalget er ikke så stort.
Jeg fandt en station fra Chicago før. De spillede noget dejlig blues.
Den er på 1410.
Sådan. Det er rart.
En cigaret til?
Ja.
Er det den glubske, gule hund?
- Er den hvid? - Nej, gul.
De skal have mange tak for hjælpen, mrs. Johnson.
Francesca.
Robert.
Vil du have et glas iste?
Ja.
Sid ned.
- Vil du have citron i? - Ja.
Måske...
et stykke sukker?
Hvis du vil have mere ...
Tak.
Er du ikke bange for at have dem stående?
Undskyld, jeg gjorde det. Jeg ved ikke...
hvorfor jeg sagde det.
Hvor bor du?
Et sted med små hytter.
Et eller andet motel.
Jeg har noteret det ned, men ikke checket ind endnu.
Hvor længe bliver du her?
En fire-fem dages tid. Allerhøjst en uge.
Indtil jeg er færdig. Hvor er din familie?
Min mand og mine børn er til dyrskue.
Min datter har en tyrekalv med.
Hvor gammel?
Halvandet år.
Nej, børnene.
Michael er 17, Carolyn er 16.
Det er dejligt at have børn.
De er ikke børn længere.
Alting forandrer sig.
Ja.
Det er en naturlov.
De fleste er bange for forandringer. Men hvis man betragter det...
som noget, man kan regne med, kan det være en trøst.
Der er ikke meget, man kan regne med.
Jeg er en af dem, der er bange for det, tror jeg nok.
Det tvivler jeg på.
Hvorfor siger du det?
At rejse fra Italien til Iowa er en stor forandring.
Men Richard var med hæren i Italien.
Jeg mødte ham, da jeg boede i Napoli.
Jeg vidste intet om Iowa.
Det vigtigste var, at det var Amerika...
og at jeg var sammen med Richard.
Hvordan er han?
Han er meget ren.
Ren?
Ja... Nej...
Han har også andre kvaliteter.
Han arbejder meget hårdt...
er meget omsorgsfuld...
ærlig.
Han er blid.
Og en god far.
Og ren.
Ja, ren.
Så er du vel glad for at bo i Iowa?
- Tja ... - Bare sig det. Jeg sladrer ikke.
Jeg burde måske sige:
"Det er fint. Her er ro og fred, og folk er mægtig rare."
Det hele passer. Stort set.
Her er fred og ro.
Folk er flinke.
På deres egen måde.
Alle hjælper hinanden.
Hvis nogen bliver syg eller kommer til skade...
møder naboerne op og hjælper med at høste.
l byen behøver man ikke låse sin bil, og ens børn kan løbe frit omkring...
uden at man behøver være urolig.
Folk her på egnen...
har en masse kvaliteter.
Og jeg har stor respekt for dem.
Men ...
Men?
Det er ikke det...
jeg drømte om...
som ung pige.
Jeg griflede noget ned her forleden.
Det gør jeg tit, når jeg er på farten.
Det lyder nogenlunde sådan her:
De gamle drømme...
var gode drømme.
De blev ikke til noget, men jeg er glad for at have haft dem.
Jeg forstår det ikke helt, men jeg får måske brug for det en dag.
Nå, men jeg tror godt, jeg forstår dig.
Vil du spise med?
Der er ikke mange steder i byen.
Og du skulle spise alene.
Det skulle jeg også.
Ja, meget gerne.
Jeg får ikke hjemmelavet mad alt for tit.
Det er vanvittigt.
Må jeg lægge nogle film i køleskabet?
- Ja, værsgo. - Den hede er nådesløs.
Kan jeg hjælpe dig med noget?
- Med hvad? At lave mad? - Ja. Mænd kan også lave mad.
Okay.
Hvad kan jeg gøre?
Du kan skrabe gulerødderne.
Og rive dem. Så laver vi en dejlig salat.
Skrabe gulerødderne. Sådan?
Ikke værst, vel?
Husk nu at tage enden af.
Lad mig lige tage dem.
Undskyld. Jeg kan også tage enderne af dem.
Ja, god idé.
Sådan her?
Ja. Men du skal ikke bruge fingrene.
De kommer bare til at lugte af ...
Nu skal jeg hente noget citron.
Vil du have en øl?
Jeg har nogle ude i bilen.
Jeg vil gøre alt for at slippe for at arbejde.
Meget sødt.
Nej, vent lige lidt. Den bliver bedre.
Jeg har tre kameraer om halsen...
et stativ og bukserne nede om anklerne.
Jeg står bag en busk. Pludselig ser jeg en gorilla...
der stirrer på mig...
med det mest vellystne blik...
man kan forestille sig at se fra et dyr med så meget hår.
Jeg stod selvfølgelig helt stille, som man skal.
Og så kom den hen imod mig.
Og hvad skete der så?
Hvad så?
Jeg kan ikke ...
Du rødmer.
Det er meget smertefuldt at tale om.
Det er faktisk ømtåleligt.
- Hvad skete der? - Vi blev forlovet.
Du burde virkelig...
skrive historierne ned.
Jamen, det var en hungorilla, og den havde øjenskygge...
og en pikant læbestift på.
Vi skriver stadig sammen.
Jeg vil ikke skrive det ned.
Jeg er bange for...
at jeg skriver en kende for tørt.
Har man været journalist for længe...
lægger man bånd på sin fantasi.
Jeg holder mig til at skabe billeder.
Skabe billeder.
Det kan jeg godt lide.
Du elsker virkelig dit arbejde.
Jeg er egentlig besat af det.
Hvorfor, tror du?
Det ved jeg ikke.
Der er ingen årsager til besættelser. Derfor er det besættelser.
Du lyder som en kunstner.
Det ville jeg nu ikke kalde det.
National Geographic fokuserer på fotografierne...
i stedet for personlige kommentarer. Jeg er ligeglad.
Jeg er ikke kunstner.
Det er en af forbandelserne ved at være afbalanceret, for normal.
l mine øjne er du ikke så normal.
Er jeg ikke?
Jeg mente det ikke sådan...
som det lød.
Det er i orden. Vi kalder det en kompliment...
og går videre.
Var du glad for at undervise?
Sommetider. Når der var én elev, der skilte sig ud ...
Det gør alle desværre ikke.
Man udvælger et par stykker, man mener, man kan give noget.
- Gjorde du det? - Tja. Den ene læser til læge.
Hvad fik dig til at holde op?
Mine børn ...
Og...
Richard brød sig ikke om det.
Men du savner det.
Jeg tænker aldrig på det.
Hvad er det mest spændende sted, du har været?
- Hvis du ikke er for træt til at tale. - Det mest spændende ...
En mand, træt af at tale om sig selv? Du har vist ikke været ude i livet.
Undskyld. Det skulle ikke lyde nedladende.
Måske synes du, det er kedeligt...
at fortælle det til en husmor på bøhlandet.
Det er dit hjem. Det er ikke bøhlandet.
Og det er ikke kedeligt.
Lad mig se ...
Det mest spændende sted, jeg har været, må vist være Afrika.
Det er en anden verden.
Det er ikke kun kulturerne og menneskene.
Men luften.
Farverne fra daggry til solnedgang.
Det er næsten til at tage og føle på.
Samlivet mellem mennesker og dyr, og dyr og dyr.
Hvem overlever, og hvem gør ikke?
Ingen bliver dømt.
Ingen påduttes en moral.
Det er bare, som det er.
Det er smukt.
Intet kan måle sig med det. Det er...
en voyeurs paradis.
Det ville jeg gerne se.
Der er safarier. Spørg din mand.
Det er en vidunderlig aften. Skal vi spadsere en tur?
Du har det hele lige her.
Jeg mener det. Her er så dejligt, som det kan blive.
"Og henter månens sølverbær og solens gyldne æbler ned."
Yeats. "Vandreren Aengus synger."
Yeats er fantastisk, ikke?
Realisme, økonomi, sanselighed...
skønhed, magi. Det appellerer til mine irske aner.
- Er der noget galt? - Nej. Vil du have noget at drikke?
En sjat kaffe?
En sjat brandy?
Måske en sjat af begge dele.
Lad os det.
Skal jeg ikke hjælpe dig?
Nej. Jeg skyller bare af. Jeg tager den senere.
Francesca?
Er alt i orden?
Ja.
Hvad er der?
Vi gør ikke noget galt.
Ikke noget, du ikke kan fortælle dine børn om.
For fordums aftener og liflige toner?
Han drikker hende fuld. Det var sådan, det gik til.
Måske forgreb han sig på hende.
Vel gjorde han ej.
- Han virker som sådan en sød fyr. - Han forfører en mands kone!
Det tror jeg ikke. Og det gør ikke en til et skidt menneske.
Han minder mig om Steve. Steve er...
svag og umoralsk og en løgnhals. Men han er stadig sød.
Han skulle bare ikke have giftet sig.
l hvert fald ikke med mig.
Jeg er sulten. Er du ikke?
Jeg anede ikke, det varsågalt.
Du skal ikke have ondt af mig. Ingen tvinger mig til at blive.
Hvorfor gør du det så?
Må jeg spørge dig om noget?
Hvorfor blev du skilt?
Jeg var aldrig hjemme.
"Hvorfor blev jeg så gift?" Godt spørgsmål.
Jeg havde vel brug for en base. Rødder.
Man kan godt blive rodløs, når man er på farten.
Hvad skete der?
Jeg blev aldrig rodløs.
Jeg følte mig mere hjemme alle vegne end kun ét sted.
En slags verdensborger.
- Du må være ensom nu og da. - Nej. Det giver jeg ikke efter for.
Jeg har venner overalt, som jeg kan besøge, hvis jeg får lyst.
Også veninder?
Jeg er enspænder, ikke munk.
Har du virkelig ikke brug for nogen?
Jeg har brug for alle.
Jeg elsker mennesker, og vil gerne møde alle.
Det er problemet med Iowa.
Man møder de samme igen og igen.
Så da mr. Delaney havde en affære med hende Redfield...
vågnede byen.
Den slags ser man tit.
For mig at se, er der for megen besiddertrang.
"Det er mit" og "han eller hun er min".
Man har trukket for mange linjer op.
Forstår du det?
Er du ikke bange for at være alene?
Nej, det tror jeg ikke.
Jeg tror, jeg vælger mysteriet.
Har du nogensinde fortrudt det?
- Hvad? - Skilsmissen?
Nej.
Er du ked af, du ikke har nogen børn?
Det er ikke alle beskåret at få det.
Hvordan kan du kun tænke på dig selv? Hvad med andre mennesker?
- Jeg elsker mennesker. - Men ingen bestemt.
- Jeg elsker dem lige højt alligevel. - Det er ikke det samme.
Det ved jeg godt.
Men du siger, at det ikke er så godt, ikke er normalt ...
Jeg har det lidt svært med den amerikanske familie-etik...
som har hypnotiseret hele landet.
Du betragter sikkert én som mig, som en ensom sjæl...
dømt til at strejfe om uden bekvemmeligheder.
Bare fordi man stifter familie, behøver man ikke være hypnotiseret.
Bare fordi jeg ikke har set en gazelle, sover jeg ikke livet væk.
Vil du forlade din mand?
Nej, selvfølgelig ikke.
Det må du undskylde.
Hvad fik dig til at spørge?
Det var jo det, vi gjorde. Spurgte.
Vi talte sammen. Du stillede spørgsmål...
og tillagde det hele en betydning, jeg må være for enfoldig til at forstå.
Undskyld.
Det er jeg ked af.
Roseman Bridge ved daggry.
Jeg må hellere komme af sted.
Undskyld.
Det er mig, der siger undskyld.
Det var et indiskret spørgsmål. Det var...
dumt.
Det er, som om noget er ødelagt.
Det har været en perfekt aften.
En perfekt aften...
en herlig tur.
Tak for godt selskab...
og god brandy.
Du er en god kvinde, Francesca.
Lad brandyen stå fremme i skabet. Det hele går måske hen og løser sig.
Og tag ikke fejl, Francesca.
Du er alt andet end enfoldig.
Hos Johnsons.
Hej, Richard!
Har l fundet et godt sted?
Jeg sagde "godt".
Skulle du få lyst til en middag, "når de hvide møl flyver om"...
...så kom forbi, når du er færdig. Når det passer dig.
Hej, det er Robert Kincaid.
Hej.
Jeg fik din besked.
Med Yeats og det hele.
Jeg fik ikke læst den med det samme, fordi lyset skiftede.
Jeg skulle nå at tage billeder.
Lyset skiftede.
Jeg tager imod din invitation. Men jeg kommer først senere.
Jeg skal fotografere Holliwell Bridge.
Hvad med efter kl. 21?
Ja, dit arbejde er det vigtigste.
Jeg laver noget, vi kan varme op.
Du havde måske lyst til at komme med?
Ja, men ...
Vi mødes derude. Ikke også?
- Jo. - Hvornår skal vi mødes?
Hvad med kl. 18?
Okay.
Alle tiders. Farvel.
DES MOINES 14 M
- Det er Lucy Redfield! - Mrs. Delaney overraskede dem.
Der er en plads her.
Det er varmt, hvad?
Ja.
Sig mig, skal du ha' noget?
Nej.
Ellers tak. Jeg har ombestemt mig.
Hvad med den her?
Jeg ved ikke rigtig.
Jeg har ikke købt en kjole i umindelige tider.
Jeg køber bare en kjole. Ingen speciel anledning.
Jeg skal bare have en ny kjole.
Det virker måske.
Og hvis han stadig er vred, så sig, du tog ham af medlidenhed.
Den går hver gang for mig.
Hos Johnsons.
Hej, det er Robert.
Jeg bliver lidt forsinket, men...
...jeg kommer.
Du må ikke misforstå mig...
men jeg spekulerer på, om det er en god idé.
Jeg spiste frokost i byen.
Og jeg stødte ind i hende Redfield.
Du fik vel hele historien?
Ja, købmanden var yderst snakkesalig.
Han prøver at blive nyhedsudråber.
Jeg ved mere om Delaney-affæren end om mit ægteskab.
Hvis du risikerer noget ved at se mig i aften, så lad være.
Jeg tager tit fejl af folks reaktioner.
Jeg vil ikke være skyld i, du bliver offer for en skandale.
Det forstår jeg godt.
Det er pænt af dig at tænke på det.
Robert?
Jeg vil gerne.
l orden? Så vi mødes vi ved broen som planlagt...
og tænk ikke på resten.
For det gør jeg ikke.
Godt. Så ses vi.
Okay.
Hvor er her smukt.
Jeg skal lige tage et par billeder.
Se den sommerfugl.
Der fik jeg dig.
Kom nu.
Du skal ikke fotografere mig.
Jo, kom nu. Posér nu lidt.
Ligesom en fransk fotomodel.
Ligesom Gina Lollobrigida.
Kan jeg gøre noget?
Nej, jeg har styr på det.
Jeg går lige op...
og gør mig lidt i stand. Jeg tager et bad.
Hvad hvis jeg dækker bord?
Det er fint.
Vil du have en øl...
med i bad?
Ja.
Det var sødt af dig.
Maden er klar...
om en halv time.
Jeg tænkte på, at han havde ligget her lige før mig.
Jeg lå, hvor vandet havde slikket hans krop...
...og det havde en utrolig erotisk virkning på mig.
Næsten alt ved Robert Kincaid...
...virkede erotisk på mig.
Hvad er der galt?
Du ser guddommelig ud, hvis jeg må sige det.
Så guddommelig, at du kan bringe enhver mands blod i kog.
Hos Johnsons.
Hej, Madge.
Nej, jeg stod bare...
og lavede mad.
Nej, hvad?
Nå, ja. Ham har jeg hørt om.
Han er efter sigende fotograf eller sådan noget.
En hippie? Nej.
Ser en hippie sådan ud?
Nej, jeg var lige på vej i bad, da du ringede, så måske ...
De kommer først på fredag.
Jeg ringer, når de kommer tilbage. Hej.
Hvis jeg skal stoppe, så sig til nu.
Jeg siger ikke noget.
"Han sagde, at han ikke ville undskylde det, der var ved at ske."
Hvad er der?
Jeg trænger til lidt frisk luft.
Tag mig med hen et sted.
Lige nu. Et sted...
hvor du har været.
På den anden side af jorden.
Hvad med Italien?
Ja.
Hvad med Bari?
Ja.
Fortæl om dengang...
da du steg af toget.
Du kender stationen.
Og den lille restaurant med den stribede markise lige overfor...
som servererarrancino.
Arrancino.
Ogzeppoli. Den kender jeg godt.
Jeg drak kaffe der.
Sad du...
tæt ved indgangen eller i nærheden af kirken?
Jeg sad i nærheden af kirken.
Der sad jeg engang.
Jeg sad der...
på en dag som den her. Det var meget varmt...
og jeg havde købt ind og havde en masse pakkenelliker.
Jeg måtte hele tiden flytte dem.
Du får mig til at glemme min historie.
Hvor er jeg heldig.
Jeg tænkte tanker om ham...
...som var svære at håndtere.
Og han læste hver og en af dem.
Uanset hvad jeg følte...
...og ønskede, gav han mig det.
Og i det øjeblik...
...var den person, jeg altid havde troet jeg var, væk.
Jeg opførte mig som en anden kvinde...
...og dog var jeg mere mig selv end nogensinde.
Om onsdagen besluttede vi os for at tage...
...væk fra Madison County.
Væk fra de broer og folk, jeg kendte for godt...
...og som bragte mig smertelige minder.
Vi kørte ud i det blå.
Er det Indien? Det er smukt.
Se det her.
Se deres udtryk. Smukt.
Det er, som om de ikke ved, de bliver fotograferet.
Det er ikke fotografier, men historier.
Du burde få dem udgivet.
Ingen ville købe den.
Hvorfor siger du det?
Det har seks forlæggere fortalt mig.
Det er ikke så slemt.
Uanset hvad det er...
der får en kunstner til at fremstå som en kunstner...
så er det ikke noget, jeg besidder.
Måske skal du overbevise dig selv først.
Måske skal du spørge dig selv, hvorfor det er en besættelse.
Hvad er det?
Jeg fandt den frem, da du var gået.
Jeg fik den lavet i Assisi.
Jeg fik den til min syvårs fødselsdag.
"Francesca."
Behold den.
En af Roberts venner havde fortalt ham om et sted ved motorvejen.
Og Robert forsikrede mig om, jeg ikke ville møde nogen der.
Hvordan var du, da du var ung?
En ballademager.
- Hvorfor? - Jeg spekulerede bare på det.
Hvorfor var du en ballademager?
Jeg var hidsig.
Hvordan var dine forældre?
Jeg ved ikke, om jeg kan.
Hvad?
Prøve at klemme et helt liv ind fra nu til på fredag.
For alt vi ved
vil vi måske aldrig ses igen
Før du går
gør dette øjeblik smukt igen
vi vil ikke sige godnat
før den sidste sang
jeg vil række min hånd ud
og mit hjerte vil være deri
For alt vi ved
dette er måske kun en drøm
SKILSMISSE-SPECIALIST SAGFØRER
- Hvor har du været? - På en bar i byen.
Har du ringet til Betty?
Det burde du måske gøre.
Nu ved jeg, hvem Lucy Delaney er.
Kan du huske familien Delaney fra Hillcrest Road?
Ja. Men jeg troede, hun var død.
Han giftede sig med Lucy Redfield.
De havde åbenbart en affære i årevis.
Den første mrs. Delaney var nok lidt død i sværen.
Vil det sige...
at hun ikke kunne lide sex?
Mor kunne have hjulpet hende.
l alle de år har jeg drømt om at leve i sus og dus et sted som Paris.
Og jeg kunne bare flytte tilbage til Iowa.
Er du fuld?
Ikke endnu.
Skal vi køre en tur?
Det lyder som en god idé.
Jeg har aldrig været Betty utro. Altså ikke efter at vi blev gift.
- Har du haft lyst til det? - Sådan cirka tusind gange.
Hvad gør jeg nu?
Skal jeg slå mig til tåls ligesom mor?
Det værste er...
at jeg er i fyrrerne.
Jeg er blevet i et elendigt ægteskab i over tyve år...
fordi jeg er opdraget til at holde fast. Man bliver ikke skilt.
Jeg kan ikke huske, hvornår min mand elskede mig så højt...
at han tog mig til Afrika.
Det tror jeg faktisk aldrig, han har.
Og nu opdager jeg, at min mor i virkeligheden var en sand Anaïs Nin.
Hvad med mig?
Jeg har det virkelig underligt.
Som om det er mig, hun var utro. Er det ikke sygt?
Når man er den eneste søn, føler man sig...
som prinsen i kongeriget. Inderst inde synes man...
at ens mor burde have nok i én.
Du har ret. Det er sygt.
Hvis hun var så ulykkelig, hvorfor rejste hun så ikke?
Må jeg...
læse op nu?
Er jeg gået glip af noget?
Hun tog ham bare med op i soveværelset.
Fars værelse?!
Bare spring det over. Vi begynder...
her.
"Robert lå og sov i sengen."
"Jeg lukkede ikke et øje."
"Hvad med i morgen?"
"Han rejser, og alt det nye...
som var blevet en del af mig...
...ville forsvinde. "
Har du sovet godt?
Ja. Tak.
Godt.
- Mere kaffe? - Ja tak.
Du må undskylde, men jeg må altså spørge dig om noget.
Hvad?
Alle dine veninder rundt omkring, hvordan gør du med dem?
Ser du nogle af dem igen, eller glemmer du dem?
Eller skriver du til nogle af dem i ny og næ?
- Hvordan holder du styr på det? - Hvad mener du?
Jeg vil bare kende proceduren, så jeg ikke ødelægger din fremgangsmåde.
Syltetøj?
Hvad mener du? Jeg har ingen fremgangsmåde.
Tror du, det er sådan?
Hvad er det her da?
Skaljegafgøre det?
Det er dig, der er gift og ikke vil forlade din mand.
Skulle jeg rejse væk med én, som har brug for alle, men ingen bestemt?
Hvad ville det nytte?
Jeg var ærlig over for dig.
Ja ... det ved jeg godt.
Du er uafhængig af alt og alle, og det er umuligt at lave om på.
Hvorfor sove? Du kan klare dig uden.
Hvorfor overhovedet spise?
Hvad laver du?
Måske er jeg ikke en verdensborger...
som oplever alt og ingenting.
Hvad ved du om, hvad jeg oplever?
Jeg kender dig.
Hvad betyder det her for en, der ikke søger en dybere mening...
men følger mysteriet, selv om han er dødsensbange?
Lad os nu holde op med det.
Når du er rejst, skal jeg sidde her resten af livet...
og tænke på, hvad der skete, og om der skete noget.
Tænke på, om du sidder i køkkenet hos en husmor i Rumænien...
og fortæller om alle dine veninder, som jeg bare er én af.
Hvad skal jeg sige?
Du skal ikke sige noget som helst.
Hold så op.
Mere æg? Eller skal vi kneppe på gulvet en sidste gang?
Jeg vil ikke undskylde, at jeg er, som jeg er.
- Og føle, jeg har handlet forkert. - Du vil slet ikke føle noget!
Du har påtaget dig rollen som tilskuer...
eneboer og elsker.
Vi andre skal være taknemmelige for den korte stund ... Rend og hop!
Mennesker er ensomme og bange!
Du er en hykler og en bedrager!
Jeg vil ikke være afhængig af dig.
Hvorfor ikke?
Fordi jeg ikke kan få dig.
Spiller det nogen rolle?
Kan du ikke se det?
Robert, kan du ikke forstå det? Jeg må kende sandheden.
Ellers bliver jeg vanvittig!
Så fortæl mig det nu.
Jeg kan ikke bare foregive, det er nok.
Og jeg kan ikke fornægte mine følelser...
fordi det er slut i morgen.
Hvis jeg har gjort noget...
der får dig til at tro...
at det, vi har sammen, ikke er nyt for mig...
at det bare er en rutine...
så siger jeg undskyld.
Hvad gør det anderledes?
Når jeg tænker på...
hvorfor jeg tager billeder...
så er det eneste svar...
at jeg har været på vej hertil.
Det er, som om hele mit liv...
har været en rejse mod dig.
Og alene tanken om, at jeg skal rejse i morgen...
uden dig ...
Du må ikke give slip.
Åh, gud! Hvad skal vi gøre?
Hvor holder du?
Bag laden. Jeg går...
ovenpå.
- Dav, Madge. - Jeg har bagt en tærte.
Jeg sagde til Floyd og knægten:
"Jeg skal besøge min veninde i eftermiddag. Færdig basta."
Han spurgte, hvem der så lavede frokost.
Men jeg meldte mig syg og sagde, han kunne gå på kaffebar.
Er det ikke til at dø af grin over? Han turde ikke sige noget.
Jeg vil ikke engang fortælle, hvornår han kom hjem i nat.
Undskyld, jeg først kommer nu, men når drengen er hjemme, flyver tiden.
Har du hørt fra Richard? Kors, sikken varme!
Tag med mig.
Rejs væk med mig.
Vil du have en øl?
Nej.
Du tager ikke med mig, vel?
Uanset hvor mange gange jeg vender og drejer det...
virker det bare ikke rigtigt.
For hvem?
For nogen.
De ville aldrig overleve sladderen.
Og Richard ...
Richard har aldrig været i stand til at tage fat om problemerne.
Det ville knuse ham. Det har han ikke fortjent.
Han gør ingen fortræd.
Han kan flytte. Det gør folk.
Hans familie har haft gården i over hundrede år.
Richard kan ikke leve andre steder.
Og mine børn ...
De er jo næsten voksne. Du sagde, de aldrig taler til dig.
De siger ikke så meget.
Men Carolyn er kun 16 år.
Hun skal til at opleve det hele selv.
Hun vil blive forelsket...
og prøve at skabe sig et liv sammen med nogen.
Hvis jeg rejser...
hvad fortæller det så hende?
Hvad med os?
Du må vide...
i dit inderste indre...
at så snart vi tager af sted, ændrer alt sig.
Ja ... måske til det bedre.
Og uanset hvor stor afstand vi lægger til huset her...
vil det følge med mig.
Jeg kan føle det, hvert eneste øjeblik vi er sammen.
Og jeg vil give min kærlighed til dig skylden for, at det gør så ondt.
Og så vil selv...
disse fire...
vidunderlige dage komme til at virke beskidte og forkerte.
Tror du, at hvem som helst oplever det, som vi har oplevet?
At føle det, vi føler for hinanden?
Vi er ikke længere...
ikke længere to mennesker.
Og ... nogle søger det hele livet uden at finde det.
Andre tror slet ikke, det findes.
Vil du sige, at du ...
Vil du fortælle mig, at det er det rigtige? At slippe det?
Vi er de valg, vi har truffet.
Du forstår det ikke.
Kan du da ikke se det?
Ingen kan forstå, at når en kvinde beslutter sig...
for at stifte familie...
så er det en begyndelse på livet, men samtidig en ende på det.
Man opbygger sin egen lille tilværelse...
og lægger bånd på sig selv...
for at give børnene bevægelsesfrihed.
Når de rejser, tager de ens lille liv med.
Man burde fortsætte med sit eget liv, men man har glemt hvordan...
fordi ingen har spurgt én i al den tid. Ikke engang én selv.
Men man tror ikke ...
Man tror ikke, at man skal opleve sådan en kærlighed.
Men nu, hvor det er sket ...?
Nu vil jeg beholde den for evigt.
Jeg vil elske dig som nu resten af livet, men...
hvis vi tager af sted...
mister vi den.
Og jeg kan ikke kaste et helt liv over bord...
for at begynde et nyt.
Jeg kan kun prøve at holde fast i os begge to...
et sted i mit indre.
Hjælp mig!
Du må ikke slippe os.
Du må ikke smide os væk.
Måske er det sådan, du har det, måske ikke.
Måske er det, fordi du er her i huset.
Måske får du det anderledes i morgen, når de kommer hjem.
Jeg ved det ikke ...
Hør her, jeg bliver her i nogle dage.
Vi kan vente. Vi behøver ikke beslutte noget nu.
Robert, lad være.
Jeg vil ikke sige farvel nu.
Vi behøver ikke beslutte det.
Måske ombestemmer du dig.
Måske ombestemmer du dig, hvis vi ser hinanden igen.
Hvis vi mødes igen, må du træffe beslutningen...
for jeg kan ikke.
Jeg siger det kun én gang.
Jeg har aldrig sagt det før.
Denne form for vished oplever man kun én gang i livet.
Se!
- Du vandt! - Jeg nænnede ikke at sælge ham.
Jeg vidste, du ville vinde.
Hvor er jeg stolt af dig.
- Hej, mor. - Hej.
Har du fået noget at spise?
Hej med dig. Hvordan går det?
Nå, det gik da hurtigt.
Er l sultne?
Jeg har noget til jer.
Dyrskuet var dejligt.
l var kommet hjem.
Og med jer fulgte...
...min lille tilværelse.
En dag eller to gik, og hver gang jeg tænkte på ham...
...meldte en pligt sig som min redningsmand...
...der trak mig væk fra de fire dage.
Jeg var taknemmelig.
Jeg følte mig i sikkerhed.
End min pinsel. Jeg kan ikke udholde spændingen.
Jeg taler ikke om dig.
Jeg ved jeg er gået fra den. Jeg kan ikke udholde spændingen. Skyd.
Jeg behøver ikke engang at få bind for øjnene.
Fattigmands middag Kylling, ærter, vandmelon.
- Hvad skal jeg lave til middag? - Hvad med forloren hare?
Et øjeblik vidste jeg ikke, hvor jeg var.
Og i et kort sekund troede jeg, at han ikke ville have mig.
At det var let at gå.
Robert lænede sig over for at tage noget i handskerummet.
For otte dage siden gjorde han det samme...
...og hans arm strejfede mit ben.
For en uge siden købte jeg en ny kjole i Des Moines.
Den bil er langt hjemmefra.
Washington State.
Det er garanteret den fotograf, de talte om på cafeteriaet.
Hvad venter han på?
Kom nu!
Jeg tog fejl, Robert. Jeg skulle være taget med, men jeg kan ikke.
Lad mig fortælle, hvorfor jeg ikke kan.
Fortæl mig, hvorfor jeg skal!
Jeg hørte hans stemme tale til mig igen:
"Denne form for vished oplever man kun én gang i livet. "
Hvad er der i vejen?
Fortæl nu, hvad der er i vejen.
Jeg vil bare have et øjeblik ...
Far, du købte forkert foder.
Jeg var taknemmelig for stilheden den aften.
Jeg indså, at kærligheden har sine egne veje.
Den er ren og urørlig i sin mystik.
Det, der var mellem Robert og mig...
...ville forsvinde, hvis vi blev sammen.
Og det, Richard og jeg havde, ville forsvinde, hvis vi var adskilt.
Men jeg brændte for at fortælle det!
Og ville alt have set anderledes ud, hvis jeg havde gjort det?
Kunne andre have set skønheden i det?
Mit navn er Francesca Johnson.
Jeg ...
Jeg skammer mig over, at jeg ikke er kommet før.
Forstyrrer jeg? Er klokken for mange?
Nej, slet ikke.
Vi blev uadskillelige, Lucy og jeg.
"Og faktisk så fortalte jeg hende først om Robert flere år efter."
"Men når jeg var sammen med hende...
var det tilladt at tænke på ham...
og fortsætte med at elske ham."
"l byen gik sladderen om os. Men vi var ligeglade."
Og det var jeres far også.
Du skal have din medicin.
Hjælper det?
Ja, det hjælper.
Franny.
Du skal bare vide...
at jeg ved, du havde dine drømme.
Jeg er ked af, jeg ikke formåede at opfylde dem.
Jeg elsker dig så forfærdelig højt.
Efter jeres fars død, prøvede jeg at finde Robert...
...men han havde forladt National Geographic.
Ingen vidste hvor han var.
Min eneste forbindelse til ham var de steder, vi var den dag.
Så hvert år på min fødselsdag...
...tog jeg ud til dem.
En dag modtog jeg et brev fra hans advokat...
...og en pakke.
ERINDRINGER OM FIRE DAGE
Robert Kincaid
Til F.
Ikke én dag er gået, hvor jeg ikke har tænkt på ham.
Da han sagde, at vi ikke længere var to mennesker, havde han ret.
Vore bånd var så stærke, som de kan være.
Hvis det ikke var for ham...
...havde jeg ikke holdt alle de år ud på gården.
Kan du huske den kjole, du ville have, Carolyn?
Den, du sagde jeg aldrig gik med.
Jeg ved, det var dumt...
...men det var som at bede om at gå i biografen i min brudekjole.
Når l har læst dette...
...håber jeg, l forstår, hvorfor jeg vil begraves sådan.
Det er ikke en gammel kones skøre påfund.
Jeg viede mit liv til familien.
Nu vil jeg forenes med Robert.
Hej, far.
Må jeg tale med dig?
Hvor har du været hele natten, om jeg må spørge?
Gør jeg dig lykkelig, Betty?
For det vil jeg gerne.
Mere end noget andet.
Hej, Steve. Det er mig.
Godt.
Hvad med dig?
Hør her. Vi må tale sammen.
Hvad med nu?
Jeg har besluttet mig for at blive her lidt.
Jeg ved ikke hvor længe.
Nej, jeg er ikke vred, Steve.
Det er jeg ikke.
Jeg ikke det mindste vred.
Jeg forærede hans fotobog til Lucy.
Hvis l er interesserede, så kig i den.
Hvis mine ord efterlader nogen spørgsmål...
...så kan hans billeder måske fortælle resten.
Det er jo trods alt det, en kunstner er bedst til.
Jeg elsker jer begge to...
...af hele mit hjerte.
Sørg for at gøre alt for at finde lykken.
Livet rummer så megen skønhed.
Farvel, mine børn.
Tekster: DAMAGE INC.
Tilrettelæggelse: DAMAGE INC.