Översättning: Hasse Gustavsson 1/1 -2003
Det du har sett i tidigare dokumentärer om alla band-
-är hur fantastiskt allt är.
Det är inte sant. Det är ett helvete. Svårt och hemskt.
Det är acceptabelt i viss mån.
Men vet man varför man gör det står man ut med det.
Det är bara arbetet som betyder nåt till sist.
Vi lyckades förolämpa alla vi var så jävla trötta på.
HÄR BÖRJAR EN AV DE MEST BERÖMDA OCH ÖKÄNDA LEGENDER KNUTNA TILL-
-ENGLANDS KRONA
Labour Party lovade så mycket efter kriget.
Men de hade gjort så lite för arbetarklassen-
-att folk var förvirrade, t.o.m. över sej själva.
De förstod inte vad arbetarklassen betydde längre.
Det var kallt och bedrövligt. Omöjligt att få jobb.
Alla gich och stämplade.
Om du inte var född rik kunde du dra åt helvete.Du blev ändå inte nåt.
Det var det som blev bakterien, fröet till Sex Pistols.
"Vårt missmods vinter"
-"har en son av York nu som en sol förbytts i ljuvlig sommar."
I England var det sociala omvälvningar. En märklig tid.
Fullständigt socialt kaos. Uppror överallt.
Det strejkades för alla upptänkliga saker.
TV-kanalerna slogs på och av helt slumpmässigt.
Folk hade tröttnat på det gamla sättet. Det fungerade inte.
Det sticker ut lite där.
Ultra Bright ger dej uppmärksamhet.
På arbetsförmedlingen och överallt hör man att man är chanslös.
Man bör bara finna sig i sin lott och fortsätta.
Det leder till sociala konflikter. Hat, krig och rashat.
Närman känner sig maktlös tar man den makt man kan få-
-för att upprätthålla en viss självrespekt.
Vet du hur många som rånas? Rördu mig, krossar jag din käke.
Den mannen är desinformerad, vilseledd och utnyttjad.
Ja, jag är rasist. Och vem har fått mig att bli det?
Den konservativa regeringen.
Och varje jävla politiker som skyddar negrerna!
Jag står för det jag säger. För jag tycker inte om de människorna.
Ord är mitt vapen. Jag är inte så bra på våld.
Man kan inte förklara hur det hände men ibland bör det hända nåt.
Sex Pistols borde ha kommit och det gjorde vi.
Jag föddes på Queen Charlotte's Hospital 3 september 1955.
Jag bodde med min mamma och min styvfar i en källare i Shepherd's Bush.
Jag sov på en campingsäng. Pappa stack när jag var 2 år.
Han hette Don Jarvis och var amatörboxare.
Jag kände mig verkligen oönskad som barn.
Jag växte upp i västra London. Sheperd's Bush Och Hammersmith.
Ett typiskt arbetarklassområde. Steve bodde precis runt hörnet.
Jag gick i skola nära Paul och Steve.
Både mamma och pappa jobbade på fabrik.
Ser man tillbaka på mig som skolpojke-
-ser man en blyg, liten grå mus från norra London.
Irländska föräldrar.Mamma lärde mig läsa efter att jag haft meningit.
Jag fickdet som 7-åring och låg i koma i ett år.
När jag skrevs ut var hjärnan helt tom.
Alla minnen var borta. Jag kom inte ihåg nåt.
Det var som att börja om från början igen.
Hur kommer det från mannen till ägget?
Jag var tvunget att gå om ett år för att jag var så dum.
Jag följde aldrig med och satt och dagdrömde.
Steve var en vild 11-åring. Han hamnade ständigt i trubbel.
Man måste se till att den sitter åt rätt håll.
På andra sidan har jag fyra fingrar och en tumme.
Jag har alltid ifrågasatt allt.
Hade vi Shakespeare, fick jag inte veta det jag ville.
Jag ställde frågor och det fick man inte.
Acceptera. "Shakespeare är stor. Det är inte du." Det håller inte.
Jag stal. Det var det enda jag kunde.
Jag såg mina föräldrar stjäla när jag var sex år.
Jag hamnade alltid i trubbel. Så musiken var allt jag hade.
Jag var uppslukad av musik, Roxy Music och Bowie.
Jag trodde de fallit från himlen. Att bli musiker var omöjligt.
Jag var kvar i skolan tills jag blev 14 år. Då hade jag fått nog.
Jag visste att vi blev avfärdade-
-och att vi fick en tredjehandsversion av verkligheten.
Vi kunde inte ifrågasätta framtiden för vi hade ingen.
Mamma tyckte om Alice Cooper lika mycket som jag.
Hon hade varierad musiksmak. Irländsk folkmusik, T-Rex,-
-tidig Bowie och mycket heavy metal som fanns då. Allt möjligt.
Extremt katolsk smak.
Vi brukade gå på de svartas fester i Shepherd's Bush och lyssna på ska.
Det var därifrån vårt intresse för musik utvecklades.
Jag tror Wally Nightingale föreslog att vi skulle starta ett band.
Han ville ha Steve på sång och mig på trummor.
Wally spelade gitarr, så vi var tvungna att lära oss instrumenten.
Vi övade och övade och fantiserade.
Ville jag ha nåt som T-Rex hade på sig, stal jag det på King's Road.
"Let it rock" ägdes av Malcolm McLaren och Vivienne Westwood.
Överallt annarsdökdet upp bögar och frågade "Kan jag hjälpa till?"
Hos Vivienne kunde vi bara hänga Deras kläder var annorlunda.
Inte bara ursvängda byxor och breda slipsar.
Mycket mer rebelliska. Det tilltalade mig naturligtvis.
Teddy Boy-stilen handlade om att skilja sig från mängden.
Samtidigt kände vi oss som en del av dom som hade förlorat allt.
Nåt jag trodde jag kunde leva på efter konstskolan.
Jag blev vän med Malcolmför att han hade kontakter i musikbranschen.
Han är bra på att snacka skit, nåt som är perfekt för en manager.
Jag gick upp och ner längs King's Road full av raseri och harm.
Folk var absurda. De gick fortfarande med utsvängda byxor-
-platåskor och vackert, friserat långt hår.
De låtsades som om ingenting hände. En eskapism jag inte tyckte om.
Det hade pågått en sopåkarstrejk under väldigt lång tid.
Skräpet låg i drivor på gatan. De verkade ha missat det.
Ta på dig sopsäcken för fan. Då kan du relatera till det.
Det var det jag gjorde. Jag tog på mej soporna.
"Och det på ett så valhänt sätt att hundar gläfser där jag linkar fram"
Jag ska berätta att hundar gläfser åt mej.
På ett sjukt sätt hjälpte Richard III-figuren mig-
-när jag gick med i Sex Pistols.
Deformerad, dråplig och grotesk. Ringaren från Notre Dame.
Bisarra figurer som trots sin deformering klarade att uppnå nåt.
Steve var kleptoman.
Han klarade inte att hålla fingrarna borta.
Det var ganska bra. Vi kom alltid in bakvägen på Hammersmith Odeon.
Bowie spelade Ziggys avskedsgrej och när roddarna sov-
-snodde han alla mikrofonerna på scenen.
Vi hade bra gitarrer, förstärkare, trumset och allt.
Men vi kunde inte spela ordentligt.
För att ungå att få stryk av Teddy Boys från Uxbridge-
-när dom snattade i butikerna valde jag en annan stil.
Gummi- och läderfetischkläder.
Det skulle se kul och spännande ut på King's Road.
Det skulle ha en fräckhet som Teddy Boy-kläderna men på ett nytt sätt.
Malcolms butik intresserade mig på grund av gummikläderna.
Fascinerande att man kan försätta sig i den situationen.
Att det enda sättet man kan ha sex är med en mask och T-shirt av gummi.
Med en pungvikt.
Det blir så för att man inte klarar av att se verkligheten i ögonen.
En dag hade Steve hittat en basist. Glen som jobbade hos Malcolm.
Vi började öva. De hade mycket utrustning som Steve hade "samlat".
Vi bad Malcolm att bli manager.Men han ville bli av med Wally först.
Han ville ha mig på gitarr och en vokalist.
Vi förstod att Wally måste bort.
"Ack, stackars Wally. Jag kände honom, Horatio."
Det var ett gäng från Norra London-
-som kom till butiken av samma orsak som vi.
En lördag var hela gänget där. Alla hette visst John.
Steve och Paul trodde inte på det. De förstod det inte. Sid heter John.
De trodde vi var ett "Clockwork Orange"-gäng. "Johnarna."
Jag förstår inte varför de valde mig.
Kanske för att jag såg så annorlunda ut.
Vi skulle träffa John på en pub längre ner på gatan.
Vi tog ett par öl och gick tillbaka till butiken.
Sångaren provsjöng och efter att puben hade stängt-
-bad vi honom sjunga med på en Alice Cooper-låt på jukeboxen.
Det var "Eighteen", en låt jag älskar.
Han sjöng den som Ringaren i Notre Dame.
Jag har alltid sett mej själv som jävligt ful.
Jag var verkligen inte balens skönhet.
John fick spasmer framför jukeboxen.
Han sjöng och gjorde sin grej. Det som alla tycker så mycket om nu.
Jag visste att det var vår sångare. Det var tvunget att bli han.
Jag ville inte ha med honom, trots hans utseende.
Han skämtade hela tiden och var inte seriös.
Men så visade det sig att han var osäker för att han inte var sångare.
John var inte som oss andra. Han är mer intellektuell.
Jag visste att Steve hade potential till att bli en stor människa.
Det är nåt med honom som är genuint.
Jag kan se att han har ett tråkigt förflutet precis som jag.
Innerst inne är de sårade människor.
Så har vi Glen, som snackar loss om trevliga saker som The Beatles.
Vivar de första som kallade varandra fittor rakt ut.
Och vi visste att vi var det, Vi är det. Alla är det på sitt sätt.
Lägg ihop allt det, så får man ett slags Harold Pinter-drama.
Det borde inte ha fungerat, men det gjorde det.
De första repen var hemska. Jag kunde inte ta en ton.
Paul höll inte takten och jag kunde inte spela gitarr.
Det var bara jävligt mycket ljud.
Men jag fortsatte för det var allt jag hade.
Fy fan vad hemskt. Jag hatar såna låtar.
Vi bråkade från början, Vi bråkade bittert och från första stund.
Riktiga strider.
De sa: "se till att lära dig att sjunga" Jag frågade varför.
"Vem har skrivit reglerna?"
Men det är bra. Man måste vara olika.
Jag behöver inte nödvändigtvis lera för att bli skulptör.
Jag kom på att jag kunde använda människor.
Och det var människor jag använde som konstnär. Jag manipulerade.
Så att skapanåt som Sex Pistols-
-var mitt måleri, min skulptur. Mina små filurer.
Man skapar inte mig. Jag är jag. Det är skillnad på det.
Alla visste att Malcolm var en skithög.
Han har övertygat folk om det genom att snacka så mycket skit.
Tanken bakom "Sex Pistols" var sexiga, unga torpeder.
Pistol i betydelsen vapen.
Och i betydelsen av en slags penis.
Jag hade aldrig nån relation med managern.
Han försökte stjäla mina idéer och hävdade att de var hans.
Jag tvingades godta honom som manager för att jag kom med sist.
Dom har samma jävla stjärntecken. De var alltid oeniga.
Det var John som styrde oss mot den image vi fick.
Trasiga kläder, säkerhetsnålar, dragkedjor. Det var en luffargrej.
Det var fattigdom. Brist på pengar.
När röven trillar ur byxorna använder man en säkerhetsnål.
Jag kallade honom "Rotten" för att hans tänder såg för jävliga ut.
Det fastnade.
Steve såg ut som en frisör från ett fint område.
Han permanentade sig och det blev tyvärr permanent.
Jag har inga hjältar. De är helt värdelösa.
Finns det några band? Nej, inga som är tillgängliga.
Emerson, Lake and Palmer.
Alla de stora banden på den tiden var dinosaurier.
De var så jävla tråkiga.
Uriah Heep. Fan, du vet.
Jag ville att Sex Pistols skulle konkurrera med Bay City Rollers.
Tänk dig Johnny Rotten sjunga "Shang-A-Lang".
Stradivarius var en värdelös målare.
Och Rembrandt gjorde värdelösa fioler.
Jag blev intresserad av konst och gick på St. Martin's ett år.
Jag gick till socialen och där träffade jag Sebastian Conran.
Han frågade vad bandet hette.
Sebastian sa: "Sex Pistols.Vi måste ha dem."
Jag var rädd som fan och tog ett piller för att lugna ner mig.
Jag tog två. Vi gick upp och hittade några jävlar i ett rum. Ingen scen.
Bazooka Joe var också där. Adam Ant spelade bas.
Vi hällde i oss öl och så var det vår tur.
Tabletterna började verka och vi började spela.
Jag tittade på John och tänkte att det här är fantastiskt.
Det var magiskt. Allt i hela jävla universumet sa bara klick.
Glen villein på "Top Of The Pops".
"jag vill att du ska veta att jag älskar dig."
Det är som att säga: "Jag vill att du ska veta att jag inte bryr mig."
Det är naturligt för mig. Sjunger jag andras låtar, skruvar jag dem.
Äntligen spelar vi i ett band. Jag tycker om att spela gitarr.
De drog ur kontakten. Allt var över. Vi gick omkring på Piccadilly.
Jag var nervös innan en spelning. Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag var tvungen att ta fram saker från mitt allra innersta.
76 tromboner kvar till hitparaden.
Titta, det är Arthur Askey.
Där är Ken Dodd.
"Vi är idioterna. Vi kommer från Notty Ash."
"Det är inget fel på mig."
Kan vi några andra låtar?
Det England inte förstår med oss, är att vi är varieté
Ska vi ta "Roadrunner"?
Den är för jävlig. Sluta.
Sluta, den är för jävlig.
Man jävlades alltid och hade kul.
Hur börjar den? Hur går första strofen?
Det finns en viss humor bland engelsmännen.
-Även i de värsta ögonblicken. -Kan du ta det från början?
-Jag hör dej inte, Paul. -Man skrattar.
En vecka spelade vi i High Wycombe.
Jag kommer ihåg några grabbar med långt hår.
En vecka senare spelade vi i Nashville.
Jag såg samma personer igen, fast med kort hår och trasiga T-shirt.
För varje konsert kom det fler. Folk som bara blev omvända.
Sex Pistols skapade definitivt nya miljöer.
Det var otroligt kul att se att publiken var individer.
Det fanns några helt otroligt originella människor där.
Sioux Cat Woman. Det krävde talang, stil och mod-
-för att se ut som en katt.
Under ett par års tid var det helt otroligt.
Folk utan självrespekt såg sig själv som vackra utan att vara det.
Kvinnor började värdesätta sig själva som mer än andrasortering.
Punken gjorde det tydligt.
Jag har alltid pratat med publiken efter konserterna.
"Var bor du? Hur är ditt liv?" De enklaste sakerna.
Det var kul att prata med dem. Jag sket i att prata om bandet.
Jag ville bara få en avsugning. Det var det jag brydde mej mest om.
Jag ville inte prata om politik.
Jag visste inte ens vem fan som var premiärminister då.
Jag ville bara ha ett ligg som alla tonåringar.
Jag tyckte om "Substitute", men bara vissa delar av den.
Så jag förvanskade den lite.
"Det kan du inte göra, Det är en klassiker", sa Glen.
Dra åt helvete!
När vi började skriva egna låtar blev det intressantare.
Det var då det blev vår egen musikaliska styrka.
Glen hade de flesta låtidéerna.
John satt i ett hörn och skrev texter när vi spelade.
Vi hade nåt, vi kunde inte sätta ord till det som John kunde.
Det första jag skrev var: "Jag är en antikrist."
Jag kom inte på nåt som rimmade på det.
"Anarkist" passade ganska bra.
Det enda jag inte tyckte om med "Anarchy" var att det rimmade uselt.
Antikrist och anarkist... Det fick mej att rycka till.
Äntligen finns det jävligt bra musik.
Bandet var inte ute efter att göra folk glada. De ville anfalla.
Sid var en total Pistol-fan.
Tillsammans med några som kände John, var jag deras största fan.
Rotten var fantastisk, Helt otrolig.
Steve var också jävligt bra. Glen var en fitta som vanligt.
John Rotten gjorde Sex Pistols annorlunda. Han var en antistjärna.
Han skakade inte på rumpan.
Han bara röjde runt och jävlades med alla.
På ett elakt och hånfullt sätt.
Bromleygänget, alla de på första raden startade band.
Därför fick vi punkvågen.
Att se oss spela tre ackord visade att vem som helst kunde klara det.
Många andra band startade. Jag tyckte om The Clash och The Damned.
Allt hände så fort. Det var en rörelse som startades här.
En brud kom med en genomskinlig regnrock. Hon hade inte nåt annat.
En turist stapplade till när hon kom in på klubben.
Han var så förvånad av hennes klädsel.
Sid skilde sig från mängden. Han var inte med i bandet då.
Han uppfann pogo. Han hoppade upp på folks skuldror för att se bättre.
-Till slut hoppade han bara. -Jag hatade Bromley-gänget.
Jag kom på en dans som innebar att jag kunde slå dom på klubben.
Jag bara hoppade up horisontellt och vertikalt.
Jag landade på dem och tryckte ner dem på golvet.
Jag heter Nick Kent.
Jag var en känd skribent för New Musical Express.
Jag hade träffat Sid en gång förut, men jag hade inte pratat med honom.
Han var uppenbart påverkad av amfetamin-
-eller extrema adrenalinstimulantia.
Sid Vicious ville slåss.
Passa dig, annars ska jag fan i mig snitta dig.
Han slog mig i huvudet med en kedja. Lyckligtvis slapp jag sy.
Jag gick upp i en röra av blod och förvirring.
Jag beundrar verkligen deras inställning.
Jag tyckte att de var väldigt modiga.
Innan överfallet hade John Rotten en intensiv diskussion med Sid.
Jag tror John, eller Johnny, som han är känd som, lurade mig.
Sid fick tillnamnet "Vicious" den kvällen. John döpte honom till det.
Sid Vicious fick sitt namn efter min hamster som bet honom en dag-
-när han försökte kela med den. Den hette Sid.
Det tyckte han om.
Sid var "vicious", d.v.s. brutal.
Bandet gjorde en privat spelning på en klubb i Islington.
Jag gick dit tillsammans med b.l.a. Chris Wright, ordföranden.
Vi knackade på. Nån öppnade och sa, "Dra åt helvete!"
Vi gav oss inte. Vi knackade på igen och sa att vi var inbjudna.
Ett huvud stacks ut igen och sa, "Dra åt helvete!"
Ett väldigt fult band.
Det var bara lite bråkigt. Inte mycket.
Jag vet att musiker har försvarat sig om nåt händer på scen.
Men jag har aldrig sett nån kasta sig ut och slåss-
-och glömma musiken. Det var lite för mycket.
Jag gick tillbaka ett par gånger för att se om de var så varje gång.
Varför använder ni ett så chockerande språk?
Jag snackar inget annat än det jävla engelska språket.
Är det chockerande, så ha-ha-ha.
Bandets hållning till pressen var rätt och slätt dra åt helvete.
Det var underbart.
Ett perfekt motgift mot 99% av de andra idiotiska rockgrupperna-
-som var pressens rövslickare. Det fungerade perfekt.
Journalister är masochister. De är bara idiotjävlar.
Godta inte det gamla sättet. Bli kvitt det.
Vi har väntat i över fem år på att detta ska hända. Och nu händer det.
Det var det enda som inte kom från industrin.
Det kom från dom själva. Nåt måste komma från dem.
Bandet skapar en ny kult lika stor som mods och rockers på 1960-talet.
Den kallas "Punk". Musiken är punkrock.
Den är rå, skandalös och grov, som fanzinet "Sniffing Glue".
Vårmusik är den ärligaste på femton år. Ingenting slår den.
Det blir värre och värre att hitta spelningar. Punken har dåligt rykte.
Sex Pistols tvingas hyra en strippklubb för att kunna spela.
Inga andra ville ha dem.
Sex Pistols är väldigt trovärdiga.
Allt handlar om psykiskt våld, inte fysiskt.
Malcolm började mena allvar, och kom med advokaten Fisher.
Den hemska advokaten vars namn jag vägrar säga.
Det var en auktion mellan Polydor och EMI.
Vårt kontrakt gav bandet full kreativ kontroll.
Malcolm valde EMI.
Jag frågade vilka de var. Det var Pistols. Vi hade skrivit kontrakt.
Mitt första jobb för dom var i samband med ett tv-program.
De ville använda Sex Pistols. Jag sa att det gick säkert bra.
I green room fanns det ett kylskåp. Jag drog i mej fyra flaskor vin.
Jag var asfull när vi gick in. Det är allt jag kommer ihåg.
De är punkrockare. Den nya flugan säger de.
De är hjältar. Inte vackra och prydliga som Stones.
De är lika fulla som jag. De är en grupp som heter Sex Pistols.
Jag har hört att ni har fått 40 000 pund från ett skivbolag.
Rimmar det inte lite illa med er antimaterialistiska syn på livet?
-Ju mer desto bättre. -Berätta mer om det.
-Vi har inget kvar, för fan. -Jaså?
Ingen hörde det. Han var också full när han frågade oss om pengarna.
-Vi har inget kvar, för fan. -Har ni det?
-Ja, rätt ner i sjön. -Jaså? Herregud.
Jag vill veta en sak. Beethoven, Mozart och Brahms är alla döda.
De är underbara människor. Vi tänder verkligen på dem.
-Anta att andra tänder på dem? -Det är deras jävla problem.
Rotten gjorde ett misstag och sa "jävla".
-Vad sa du? -Inget. Ett fult ord.
-Nästa fråga. -Vad var det fula ordet?
-"Jävla." -Du skrämmer livet ur mig.
Vad tycker niflickor, då?
-Är du rädd eller har du kul? -Jag har kul.
Jag har alltid velat träffa dig.
Siouxsie lekte med honom. Han ville träffa henne.
-Ska vi träffas efteråt? -Ditt gamla svin.
Steve förstod att han snackade med en alkis-
-som man snackar med en alkis på puben, och gav igen.
-Säg nåt skandalöst på fem sekunder. -Ditt gamla svin.
Jag kommer ihåg att den jäveln började provocera oss.
-En gång till. -Jävla skithög.
-Duktig pojke. -Vilken gubbjävel.
Eamonn ska komma hit i morgon kväll.
Jag hoppas jag aldrig ser er igen. - God kväll.
McLaren var skräckslagen.
Han var helt blek och sa att vi måste åka fort som fan.
Men nästa dag var allt hans idé.
Det var perfekt ståuppkomik. Det var Arthur Askey.
VAR PISTOLERNA LADDADE?
STORKÄFTAD PÖBEL
PUNK? KALLA DET SKITIG MAMMON
Allt det på grund av ett litet fult ord.
Det var fan helt underbart.
Det var som om jag äntligen hade kommit fram. "Låt cirkusen börja."
Vi har beslutat att av hänsyn till Derbys befolkning-
-får Sex Pistols inte uppträda ikväll.
Det är däremot så att de andra tre banden ska få spela.
Det senaste året har punkrocken nästan blivit ett stridsrop.
För många är det ett större hot än kommunism och inflation.
Den skapar i alla fall mer spänning än nån av dom.
Vi hoppas med denna protest att Wales och denna by ska förstå-
-att det inte är vårt fel att det här har kommit till Caerphilly.
När konserten inte förbjöds försökte ni stoppa den.
Nej. Vi åkte dit med ett kristet budskap.
Vi har gjort allt som står i vår makt att förbjuda det.
-Varför är du här ikväll? -Jag räknar mej som kristen.
Mina barn skulle inte fått vara där.
De fryser där ute. Vi har det skönt inne.
Den här handlar om Harold Wilson. Den heter "Liar".
PåAnarchy-turnen blev vi förföljda över hela landet.
Vi tvingades åka dit och visa att vi ville spela för att få pengar-
-även om det var uppenbart att de inte ville låta oss spela.
Nu är punkkonserter förbjudna i Newcastle också.
Vi upptäckte att det var barn som gick på konserterna.
Vuxna kan gå på strippklubb eller se porrfilmer.
Vi var bannlysta överallt. Det handlade inte om vår musik.
Vi var bara kontroversiella. Vi spydde och spottade på scen.
Vi åkte över Penninska bergen med ett pressuppbåd i hälarna.
Vi skulle stanna och köpa mat och hörde vad pressfolket sa.
"Fick du nåt?"
"Två fan och ett jävla från Rotten."
Jag vänder mig nu till Brook-Partridge.
De flesta av dem skulle förbättras av dödsfall.
Värst är Sex Pistols. De är mänsklighetens antites.
Världen skulle bli en bättre plats utan dem.
Den dag Rotten tar tillbaka de ord han skrivit är den dag han dör.
Folk tyckte att detta var nåt negativt och ohyggligt-
-som skulle skapa problem för skivindustrin.
Några i EMI bestämde att de inte längre ville ha bandet i stallet.
SPARKADE FRÅN EMI 27 JANUARI '77
Den härlåten handlar om EMI.
Stora skivbolag vill att allt ska vara falskt och lätt att manipulera.
Det går inte med såna som oss.
Det går bara inte.
De sa att de inte kunde promota oss och bad oss snällt försvinna.
Det började med att John och Glen bråkade.
Jag vet inte om vad. De hade olika personligheter.
När man pratar som en idiot och ser ut som en idiot, då är man en idiot.
Det fanns ett stort problem mellan oss.
När John hamnade i tidningarna, förändrades han.
När vi åkte till Holland kändes det som om alla var emot mig.
Han tyckte att vi var för vilda. Han höll jämt på att tvätta sig.
Så fort vi kom in på ett hotell tvättade han fötterna i handfatet.
Jag och Steve var såna. John kände sej utanför.
Genom att få med Sid, trodde han att han skulle få med nån som han.
Jag visste att de hade övat med Sid. Ingen brydde sig om att berätta det.
Bandet hade blivit ett skämt, inte ett rockband som gör något viktigt.
Glen menade att bandet hade valt en riktning som var-
-helt i fjärran från det han ville bli förknippad med.
Skitsnack. Malcolm söndrade och härskade.
Han sa till John att jag sa mycket jag inte hade sagt, och tvärtom.
Jag har alltid haft respekt för honom. Han lärde dem att spela.
Det var synd att han slutade för Sid kunde fan inte spela.
Jag har skuldkänslor över Sid.
Jag borde berättat mer om vad han kunde förvänta sig.
Jag hade startat mitt eget band, "The Flowers of Romance".
Rotten frågade om jag ville gå med i....
Det var väldigt hemligt. Jag skulle träffa dom på en pub.
Jag trodde de skulle nita mig för att jag inte kom på Rottens fest.
Han är lite känslig för sånt.
Han frågade om jag ville spela bas i Sex Pistols.
Sid var en väldigt nära vän till mig.
Han skrattade åt allt.
Han var underbar på det sättet. Och så hette han John.
Vi gjorde mycket ihop. Vi spelade på gatan också.
Jag med fiol, Sid med tamburin eller en trasig gitarr.
Vi sjöng Alice Cooper-låtar. "I Love The Dead" håvade in mest pengar.
"Håll käften. Ta pengarna och gå nån annanstans."
"Varför spottar Ni på mig?"
Bandets bästa period var när Sid började i bandet.
Han var inställd på att lära sig spela bas och passa in.
Sid såg bra ut. Han var verkligen snygg.
Och kul. Det irriterade Rotten.
Jag drog nytta av att jag ser bra ut och har en snygg kropp.
Vill de ha en ängel i utsvängda byxoroch anorak?
Om de ville det är inte jag den rätte.
Plötsligt stod jag i en butik tillsammans med Sex Pistols-gänget.
Hej, mr Nimmo.
En åsna tog honom på en bakgata i Fulham.
Efter att EMI sparkat Sex Pistols slog A&M Records till.
De skrev kontrakt utanför Buckingham Palace.
Malcolm var ärlig när han sa att han inte hade kontroll över oss.
Det hade han inte.
Ett bra slagsmål i en limousin innan ett kontrakt var inte helt ovanligt.
Det var ett bra slagsmål.
"Du är den största fittan." "Nej, det är du."
Och så vidare. Det var bara en fitta jag ville nita och det var Malcolm.
Sen gick dörren upp och vi skulle skriva under.
Även om de sparkats led bandet ingen nöd.
Och det här kontraktet kunde göra dem rika.
De hade en låt klar till drottningens jubileum.
Sids pappa var Grenadjärgardist.
Sid undertecknade ett stort kontrakt-
-medan hans pappa gick vakt innanför gallret.
Det var genialt.
Efteråt åkte alla tillbaka till skivbolagets lokaler för att fira.
Bandet firade lite för häftigt och och levde upp till sin vidriga image.
När vi kom tillbaka blev det kalabalik.
Sekreterarna var livrädda. Sid blödde och jag hade en blåtira.
Malcolm sprang runt och Steve flirtade.
Sen körde vi till studion och spelade in "God Save The Queen".
Det ligger en skola där. Eleverna kom ut.
De ringde till polisen. Det var helt galet.
Nästa morgon hade A&M sparkat oss.
Sex Pistols kallade in pressen för att protestera.
Vi känner oss som en smittsam sjukdom.
De säger liksom till oss: "Ta pengarna och kom inte tillbaka."
-Vad ska vi tro? -Har ni fått pengarna?
Vi fick checken i går kväll.
-Det visar hur de tänker. -De tänker inte.
Vi var inte de snälla pojkar de trodde vi var.
Vi var elaka små jävlar.
Det är vi fortfarande.
Virgin Records signade dem och de spelade in "God Save The Queen".
Man skriver inte en sån låt för att man hatar engelsmännen.
Man skriver den för att man älskar dem-
-och är trött på att de blir illa behandlade.
Låten är inte hemsk. Han säger inte, "Vi ska döda henne".
Han påpekade bara vad som var sant.
Det alienerade hela landet. Hade de hängt oss offentligt-
-hade det applåderats av 56 miljoner.
Det har National Gallery-status.
Det regnar silver i "The Sun" denna vecka.
"God Save The Queen" var den alternativa nationalsången.
Det vi gav till England...
Det blev en vändpunkt. Vi var majstången de dansade runt.
Försvinn, jag hatar dig Hatar dig, hatar dig
Försvinn, jag hatar dig, långt bort på andra sidan sjön
Vad passade bättre än att fira på Themsen-
-och spela utanför parlamentet på jubileumsdagen?
Jag ville ut ur landet men det fanns ingen väg ut.
Har du känt dig fångad nån gång? Det är obscent.
Det här är bara skit, eller hur?. Jag har fått nog av er skit.
Jag fryser. Jag går ner igen.
Jag fick tjugo pund i veckan och tyckte allt var toppen.
Jag vill inte ha nåt att göra med det affärsmässiga.
Jag var McLarens vän innan vi startade, så jag litade på honom.
Om Sex Pistols inte varit här skulle ni inte vara lika intresserade.
Richard Branson ser ut som Catweazel.
Vi förklarade krig mot England av misstag.
På 8:e plats Muppets. På 7:e plats Alessi Brothers.
På 6:e plats Emerson, Lake and Palmer.
På 5:e plats ELO, på 4:e plats Stranglers och på 3:e Queen.
På 2:a Eagles.
Sex Pistols "God Save The Queen" toppar hitlistan idag.
Men IBA har rått oss att, speciellt vid denna tidpunkt-
-kan skivan väcka anstöt. De ber oss därför att inte spela den.
Låten blev aldrig nr 1. Det fanns ingen etta den veckan.
Oavsett vad vi sa och gjorde, träffade vi en öm punkt.
Det var för jävligt.
Jag forsatte att tjuvåka på T-banan.
Det ville inte ledningen ta tag i.
Efter det kunde jag inte gå omkring på Londons gator ensam.
Jag blev attackerad. Jag kände mig som en varulv som jagades.
Jag levde under konstant fruktan för mitt liv.
"Gud bevare drottningen", eller hur John?
Jag fick en machete i det här benet.
Bladet satte sig i knäskålen.
De kunde inte dra ut den så jag var tvungen att gå med den.
Jag fick en stilettkniv genom handleden.
Jag hade tur som har båda ögonen kvar för en flaska kördes in här.
När jag kom till sjukhuset ringde de till polisen.
Jag blev arresterad för misstanke om att ha orsakat slagsmål.
Samtal från redaktören som sa: "Vi trycker vad som helst, Malcolm."
"Ni säljer bättre änVapenstilleståndsdagen."
Klockan är sju onsdagen 17 augusti.
Elvis Presley, rockens kung, dog plötsligt vid en ålder av 42 år.
Rockens kung dog i går. Han hittades liggande på badrumsgolvet.
Mycket tyder på att han var en drogmissbrukare.
När Malcolm sa att vi inte fick spela här kunde vi spela i utlandet.
Eller hur, Julien?
Vem behöver Storbritannien? Det är bara så jävla kasst.
Jag har mycket öronvax i dag.
Vi hade ingenting att göra. Ingen ville fan öva eller göra nåt.
Det är en logisk konsekvens av uttråkning.
Och jag har såna tendenser... Så vad gör jag?
Nej, jag kan inte ta av dem. Näsan är bruten så jag behåller dom på.
Hon dök upp tillsammans med Sid och jag undrade vem fittan var.
Jag hade aldrig känt en sån negativ energi från nån annan.
Det fanns ett mörkt moln över bruden och jag hatade henne som fan.
Första gången jag träffade Nancy, knullade Steve henne på toan.
Hon var en hora som hängde med New York Dolls.
Jag presenterade henne för Sid. Fy skäms på mig!
I New York dansade jag utan kläder.
Jag dansade för killarna och fick dricks av dem.
Jag runkade av dem för 10 dollar, Eller så ville de knulla.
-Jag var... Vad är skillnaden?
Det finns inget mer att säga om det. Jag är bra på att suga kuk.
Jag läste Sex Pistols recensioner och kände för att åka dit.
Jag ville se nåt spännande.
Nancy som hans heroinlangare/flickvän-
-pumpade honom full så fort hon fick chansen.
Han tyckte inte om mig och försökte hålla mig borta från Sid i flera månader.
Alla vet att när en brud blandar sig i ett band betyder det slutet.
Han sket i spelningar. Jag ville inte ha nåt med henne att göra.
Vi gjorde allt som var fysiskt möjligt för att bli kvitt Nancy.
Jag höll henne t.o.m. i fötterna ut genom ett fönster en kväll.
De hatade mig för att jag var med New York Dolls. De var knarkare.
De hade med sig mycket heroin. Sid tyckte om Johnny Thunders.
Jag tycker om Dolls för att de använde smink och inte brydde sig.
De spelade bra rock, hade bra namn och bra frisyrer.
Jag blev påverkad. Han var coolast på den tiden.
Jag kopierade hans poser och uppträdande på scen.
Det är pinsamt hur jävla mycket jag försökte kopiera honom.
Det var onödigt. Jag hade min egna stil.
Mitt bidrag till Sex Pistols var näsduken på huvudet.
När fansen kopierade det tänkte jag: "De gör nåt jag har kommit på."
Fitta, skit, ballar, Bill Grundy är bög.
Min självkänsla hade stigit lite.
Skinnjackor kom med heroinet.
Vampyr- och gothstilen kom med heroinet.
Det tog knäcken på Sid.
Han var ett enkelt offer för modet.
Sid blev direkt en rockidiot som man bara hittar i mardrömmar.
Han fattade inte att det vi gjorde handlade om vår kultur och vårt liv.
Vilka vill ha mer? Kom igen, era fittor.
Ja, jag kunde klara av England, men inte en heroinmissbrukare.
Titta, Sid.
När det borde gått som bäst, kunde det inte vara värre.
Synd att alla de rika ungarna blir punkare.
Det är motbjudande. Det har blivit som en armé.
En chic fraktion.
Jag är inte chic. Jag kan aldrig bli chic.
Jag var med från början.
De tog till sig en uniform image och attityd.
Men hela grejen handlar ju om att vara sig själv.
Den klichéaktiga punkstilen med svarta kläder och spikes-
-fanns inte från början. De hade inte råd med skinnjackor.
De tog vad de hade.
Alla de dåliga banden sa att de var punkband.
Det blev accepterat. Det absorberades av systemet.
Mamma, kom fort! De har dödat Bambi.
"Vem dödade Bambi?" var Malcolms idé.
Vi var musiker. Vi ville inte göra film.
Malcolm var bra på att spendera andras pengar.Vi visste ingenting.
Jag skulle spela in en scen. Där fanns en kille som jag kände igen.
Jag sa att jag hade sett honom förut. Det var Sting.
Jag tror det var hans filmdebut.
Så det är flyglektioner du är ute efter?
Då är du på rätt ställe, Sex Pistol.
Ta emot ett gott råd, trummis. Vi är de sensationella Blow Waves.
Vi kan sälja fler plattor än Malcolm McLaren.
Jag visste att det var skit. Hela poängen blev bara värdelös.
Vi tror på rock'n'roll och vi behöver inte dig, Sex Pistol.
Bolagen vet att vår musik är viktigare än er "Anarchy".
McLaren tyckte inte om att vi frågade om pengar.
Vi hade aldrig vår egen advokat. Galenskap.
Det närmaste man kommer pojkbanden-
-är att de blir blåsta. Vi blev också blåsta på det sättet.
Hur kan man vara en Sex Pistol och pank?
Ringde vi till kontoret fick vi ingen respons.
Inga räkningar betalades. Vi tjänade ingenting. Det var katastrofalt.
Det var härligt. "God Save The Queen".
Det var rena apcirkusen. Vad fan gjorde managern?
Han som sa han manipulerade allt, manipulerade ingenting.
Han hade ingen koll.
Vi sa att vi skulle sluta. om han inte skaffade gig.
Nästa dag hade han fixat ett gig. Det kunde han ha gjort hela tiden.
SPOTS var bra. Sex Pistols var på turné.
Men det var illa att vi var tvungna att uppträda under hemliga namn.
Jag är en Sex Pistol, och så är det.
Vi spelade på småklubbar fulla av fans som aldrig hade sett oss.
Det var de bästa konserterna. Det var jävligt fett.
"Holidays In The Sun" var vår bästa låt.
Huddersfield kommer jag ihåg med glädje.
Två konserter. En matiné där barn kastade pajer på mig.
På kvällen strejkade fackförenings- medlemmar. Det var himmelskt.
Han vill att pappa ska få tillbaka jobbet. En bra idé.
Det var som en julfest. Alla var avslappnade.
Alla kom bra överens och var på gott humör.
Intäkterna gick till brandmännens barn. De hade strejkat länge.
Jag har skrivit till jultomten och du får en skateboard.
Mycket kärlek i byggnaden.
Sid var i storform den dagen. Allt var bara härligt.
Den här festen är helt gratis för er. Sex Pistols betalar den.
Så ge dom en riktigt stor applåd.
Det är ingen svartlista. Det är vissa grupper vi inte vill ha här-
-och som jag personligen inte vill ha i London igen.
Det var sista spelningen i England.
Vem är det här? Sid Vicious?
Rodney Bingenheimer från "Rodney on the ROQ".
Hej.
Är Johnny Rotten där?
Hur är läget?
-Bara bra. -Ni kommer väl till USA snart?
-Flytta till Kalifornien. -Kom till Kalifornien. Det är bäst.
Jag vet inte Har de ägg och pommes frites?
Du kan göra vad du vill här.
-Ingen är förtryckt i L.A. -Jo. Ni är mentalt förtryckta.
Visst, ja. Det är sant.
Denna vecka hos Don Kirshner, de fantastiska Kansas.
Familjefunk med The Sylvers.
Skandallösa Sex Pistols. Sluga tricks från Ricky Jay.
Och den otrolige Robert Aguayo.
Det var så svårt att skaffa visum. Vi fanns med i registren allihop.
De kroppsvisiterade oss på flyg- platsen. Lyckligtvis var Sid först.
När de såg hans underkläder var vi räddade.
De hade ingen lust att leka med våra kukar efter det.
De har uppnått ryktbarhet på nitton språk.
Valda till "Årets unga affärsmän" av Investors Review.
De sålde fler tidningar än vid vapenstilleståndet.
De struntade i musiken. De brydde sig bara om kaos.
Säkerheten var förstärkt när punkbandet Sex Pistols ankom.
Warner Records sa att de kunde angripa pressmedlemmar.
Men när bandmedlemmarna kom var detta allt de hade att säga:
Ingenting.
Att komma till USA var en märklig upplevelse.
Vi hade livvakter med walkie-talkie.
Vi blev förföljda av FBI, jävla CIA och 50 journalister.
Det var lite skrämmande.
Här är de. Två av dem väntar på de andra två för att ge en intervju.
Men de är på ett märkligt humör.
De kräver tio dollar innan de gör en bip intervju.
Förnekade det går de iväg. "Bip", säger de.
De efterlämnade sig spott på mattan, fimpar på golvet-
-rester av öl och sprit och ett par tomma Clearasilförpackningar.
De åkte till en sexbutik och därefter till sin första konsert.
Vi förstod inte USA, så hur fan skulle de kunna förstå oss?
-Hej cowboys. -Jävla bögar.
Jag sa: "Helvetes jävla satans bögcowboys."
De kastade flaskor, ölburkar, gristrynen och fan vet allt.
Jag fick en full ölburk rätt på läppen.
Läppen sprack och blodet rann.
Konserterna var skrämmande, för de kom bara för att se oss flippa ur.
De trodde vi skulle spy, skita, slå varandra och döda varandra.
Det var delvis sant.
Sen började Sid skära sig själv på scen. Han var helt borta.
Brudarna var snyggare i USA. De var bra på att suga kuk.
De lär sig det tidigt här.
Sid älskade Sex Pistols, som ett fan.
Men han klarade inte av att stå på scen.
Han försökte vara Johnny Rotten, i drogat tillstånd.
Det tyckte jag såg jävligt illa ut.
Texas-polisen kastade ut mej-
-för att de har bricka, klubba och pistol.
Malcolm tyckte om att Sid flippade även om det försörde för bandet.
Jag tror han uppmuntrade honom. Sid sa att han inte kunde bli galen nog.
Malcolm pressade honom. "Ta det hela vägen", sa han.
Jag ska göra det jag vill och ge fan i alla andra. Ge fan i dem.
De berörde mig mer än nåt annat band. Därför är de toppen.
De har visst urinerat på publiken. Det låter märkligt.
Försvinn!
Försvinn, för fan!
Han försökte klättra upp på scen och attackera mig, för fan.
Så jag slog in hans skalle med gitarren.
Han visste att jag ville skada honom och jag menade allvar.
Men han slog mig med gitarren.
De var toppen. Synd att jag inte hör texterna.
Det var första gången i USA. Jag och Sid satt och såg ut genom fönstret.
Vi såg på landskapet och såg John Wayne och indianerna framför oss.
Vi ville inte sova för allt var så väldigt nytt.
Steve och Paul flög runt i USA med Malcolm.
De ville inte åka buss för de var "trötta på reggae-mannen".
Steve och Paul är som får, De gör precis som Malcolm säger.
Sid var ute efter heroin och att vara en idiot.
Rotten gick in i sitt ego. Det blev bara deprimerande.
Men Sid är min polare och jag vill inte att han ska vara en knarkare.
Därför åkte vi buss. Därför måste Sid hålla sig till mig.
De andra förstod inte det.
De trodde jag kunde fixa det. Så är det inte.
Det försvinner inte av sig självt. Det är den värsta sjukdomen.
Han var för ung för den skiten.
Och för oamerikansk för den skiten.
Jag kan supa och få en knarkare att ej knarka genom att supa med honom.
Det skulle jag göra för mina vänner när som helst.
Allt är obehagligt. Jag svettas och är stekhet.
Näsan rinner. Plötsligt blir jag kall och svetten fryser till is.
Jag tar på mig en tröja och sen blir jag varm igen. Jag tar av den.
Jag lägger mig ner. Allt är lika obehagligt. Man blir galen.
Jag föraktar Sid för att han gjorde det och alla som gjort det sen dess.
Det är den enda drog som blockerar all kreativitet.
Det handlar om självömkan. Den lägsta och värsta formen av liv.
Han spelade inte på slutet. En stor del av tiden var han inte inpluggad.
Det var ett skämt. Jag frågade mig själv vad jag höll på med.
Jag ville inte vara med på det.
Det var bara jag som hade anarki kvar. De andra klarade det inte.
Sen kom vi till San Francisco.
Malcolm är i staden och Sid drar iväg med honom.
Plötsligt kommer Sid tillbaka helt nerdrogad.
Det var som en döende häst som behövde hjälp för att dö.
Malcolm såg det som en mediacirkus. Han såg inte hur bra vi var.
Här är Sex Pistols live från Winterland.
Folk slängde saker från alla håll.
Uppifrån, från sidorna och nerifrån.
Folk hoppade upp på scenen och bars iväg.
Scenen är... Nu kommer de.
Är det omöjligt att få fungerande monitorer i San Francisco?
Är det omöjligt med en soundcheck? -Nej.
Malcolm fick det att se löjligt ut.
Alla blev lurade. Både publiken och sångaren.
Ni får bara höra en låt eftersom jag är en lat jävel.
Men du måste förstå att de bodde på ett väldigt fint hotell.
Jag och Sid fick inte bo på det fina hotellet.
Vi var tvungna att bo med roddarna på ett motell!
Malcolms totala brist på respekt-
-och det att han inte ringde tillbaka, gjorde att jag fick nog.
Vi checkade. Jag visste inte att han inte fick ett rum där.
Malcolm jävlades med mig. Jag hade varken kreditkort eller pengar.
Han försökte försöra det som gjorde Sex Pistols stora.
Det klarade han av den kvällen.
John kom och vi försökte tala ut
Vi sa att vi inte ville vara med om detta mer. Nån kommer att bli dödad.
John tyckte att Malcolm var problemet och att vi borde dumpa honom.
Jag umgicks inte så mycket med John. Han tappade mig på energi.
Malcolm kom jag överens med, så jag valde hans sida, dessvärre.
Jag skulle släppt Sid med en gång. Jag visste att han strulat till det.
Det är bara skitsnack. Jag spelade bas och hoppade upp och ner.
Han trodde att jag ville överta hans position som den nye Rotten.
Jag vill inte vara knarkare resten av livet. Jag vill inte vara det nu.
Jag visste att när han drogade sig igen var det slut.
Jag orkade inte mer. Jag ville bort från Rotten och Vicious.
Varför ska jag fortsätta?
Jag ångrar att jag ville sluta. Det gör jag verkligen.
Och jag bad John om ursäkt för att jag bangade.
Vi kunde fortsatt utan Malcolm.
Men det var så jag kände det då.
Jag visste att det skulle ta slut.
Men jag trodde inte det skulle sluta med att de var så jävla fega.
Steve och Paul svek mig.
Den sista konserten blev vår allra sämsta.
Den hade inget mål och mening. Det var ju slut, för fan.
Cookie höll med så vi bara drog.
Samma kväll togs Vicious av ett flygplan. Han hade tagit en överdos.
Bortsett från allt strul, vad trodde du att Pistols försökte göra?
Var det bara för att sparka etablissemanget i röven?
-Sid? -Du blir intervjuad. Försök vakna.
För helvete, Sid.
Fan.
Alla tyckte om Sid. Han fullkomligt lyste på scen.
John var ingenting.
De enda två som jag kommer på som jag kan tänka mig att spela med...
Sid...
Jag känner bara sorg och saknad för Sid.
Till den grad att om jag pratar om det börjar jag att gråta.
Jag brydde mig verkligen om honom. Han var en av "Johnarna".
Jag tycker om alla Johnarna. Det var de som skulle varit i bandet.
-Vakna, Sid. -Ja. Vad var nästa fråga?
-Ärligare kan jag inte vara. -Tappa den inte på mig igen.
NANCY SPUNGEN HITTAD DÖD 11 OKTOBER 1978.
Det var blod på sängkläderna och madrassen.
Blodspår ledde in till badrummet där kvinnan hittades under handfatet.
Hon hade stuckits med kniv i magen.
"Jag dödade inte Nancy", säger Sid.
Det varade bara i tre minuter.
Vicious försökte inte undvika kamerorna.
Men han vägrade att säga nåt och slog undan mikrofonerna åt sidan.
Åtalsjuryn skall avgöra om han åtalas. Då kommer saken att tas upp i HD.
Vicious fördes till Ryker's Island. Han kan få 15 år till livstid.
-Har du kul nu? -Skämtar du? Nej, det har jag inte.
Var skulle du vilja vara nu?
Under marken.
-Menar du det? -Ja.
VICIOUS DÖR AV ÖVERDOS 2 FEBRUARI 1979
Jag har förlorat en vän. Jag var för ung för att kunna göra nåt åt det.
Jag önskar att jag varit smartare.
Man kan se tillbaka och säga att man kunnat gjort nåt.
Han dog, för helvete!
De gjorde det till en sak man bara tjänar pengar på. Ha-ha-ha.
Så kul för dem.
Jag kommer hata dem för alltid för vad de gjorde.
Man kan inte bli ondare än det. Eller hur, Julien?
Ingen respekt.
Vicious... Stackars jävel.
Jag sa: "Helvetes jävla satans bögcowboys."
Kasta vad fan ni vill. Ni kommer aldrig få oss av scenen.
Vi gav fan 200 procent i två år och sen tog det slut.
Luften gick ur oss.
Jag älskade att vara med. Jag kommer alltid vara en Sex Pistol.
När jag dör, kan jag i alla fall säga att jag har uträttat något.
Tryck på självförstörelseknappen och börja om. Så var det för oss.
Att skapa nåt som Sex Pistols-
-var mitt måleri, min skulptur. Mina små skojare.
Snackar du fortfarande skit, Malcolm?
Sex Pistols slutade i rätt tid, men av fel orsaker.
De felaktiga orsakerna levde vidare och folk fortsatte ljuga-
-om en verklighet.
Har du känt dig lurad nån gång? God natt.
Vi gjorde det vi var tvungna till. Därför överlevde vi inte.
Bara de falska överlever.
Jag hoppas framtida generationer kommer säga:
"Fan heller, nu har jag fått nog. Här är sanningen."
TEXTAD AV HASSE G, VILKET JÄVLA SKETGÖRA, ALDRIG MER.