Hei, sir.
-Der er han. -Stopp, sir!
Hvor ble han av?
Hvor er han?
De slipper ikke unna, sir.
På tide å betale gjelden!
HVEM ER EARNEST?
Hørte du at jeg spilte, Lane?
Jeg synes ikke at det er høflig å lytte, sir.
Da beklager jeg det, for din skyld.
Jeg spiller ikke rent-
-hvem som helst kan spille rent-
-men jeg spiller bedårende uttrykksfullt.
Ja, sir.
Regninger, regninger. Alt jeg får er regninger.
Og så er min ubetalte lønn, sir.
Enda en gang river min bror Ernests sløseri meg bort fra mine plikter her.
Det er forbannet kjedelig, men det er ingenting å gjøre med det.
-Jeg er tilbake mandag ettermiddag. -Ja vel, sir.
Miss Prism, konsentrer Dem spesielt-
-om den tyske grammatikken hennes. -Ja vel, Mr. Worthing.
Dere har vel ikke funnet sigarettetuiet mitt, Merriman?
Vi leter fortsatt, sir.
Unnskyld meg, vennen.
Ernest.
Algy!
Hva bringer deg til byen?
Å, fornøyelser. Hva annet?
-Hvor har du vært siden torsdag? -På landet.
-Der er du alltid. Hva gjør du der? -Når man er i byen, morer man seg.
Når man er på landet morer man andre. Det er ekstremt kjedelig.
-Hvem er det du morer? -Naboer.
Hyggelige naboer i Shropshire?
-Gyselige. Snakker aldri med dem. -Så intenst du må more dem.
-Du bor i Shropshire, ikke sant? -Hva?
-Shropshire. -Shropshire?
Å ja, selvfølgelig.
Si meg, kjære venn, hvilke planer har du for te i morgen?
Du vet godt at tante Augusta kommer til te i morgen.
Ja, tante Augusta-
-og Gwendolen.
Så henrivende.
Kanskje jeg kan få... hilse på?
Ja, men jeg er redd for at tante Augusta ikke vil like at du er der.
Kjære venn, måten du flørter med Gwendolen på, er skammelig.
Den er nesten like ille som måten Gwendolen flørter med deg på.
Jeg elsker Gwendolen.
Og jeg er kommet til byen for å fri til henne.
Å, jeg trodde du var kommet for å more deg. Det kaller jeg forretninger.
-Så ekstremt uromantisk du er. -Hva er romantisk ved å fri?
Vel, vanligvis får man ja, tror jeg, og så er spenningen over.
Nei, selve essensen i romantikk-
-er uvisshet.
Vel, jeg kan virkelig ikke forestille meg deg og Gwendolen som gifte.
-Jeg gir ikke mitt samtykke. -Ditt samtykke?
Gwendolen er min kusine. Og før jeg lar deg gifte deg med henne-
-må du ordne opp i spørsmålet om Cecily.
Cecily?
Hva mener du med Cecily? Jeg kjenner ingen som heter det.
Mener du at du har hatt sigarett- etuiet mitt hele denne tiden?
Du burde fortalt det. Jeg har skrevet rasende brev til Scotland Yard om det.
Jeg hadde nesten tilbudt en meget stor dusør.
Jeg skulle ønske at du tilbød en. Jeg er tilfeldigvis meget blakk.
Vel, det spiller ingen rolle, for nå ser jeg at det allikevel ikke er ditt.
Selvsagt er det mitt. Du har sett meg med det hundrevis av ganger.
-Ikke ifølge inskripsjonen. -Du har ikke rett til å lese inni det.
Det er meget lite høflig å lese i et privat sigarettetui.
Ja, men dette er ikke ditt sigarettetui, men en gave fra en som heter Cecily-
-og du sa at du ikke kjenner noen med det navnet.
Vel, hvis du vil vite det, så er Cecily min tante.
-Din tante? -Ja. En sjarmerende gammel dame.
Bor i Tunbridge Wells. Bare gi det til meg, Algy.
Ja, men hvorfor kaller din tante deg onkel?
Fra lille Cecily, med stor kjærlighet til hennes kjære onkel Jack.
Jeg innrømmer at det ikke er noe i veien for at en tante kan være liten-
-men hvorfor en tante, uansett størrelse, skulle kalle sin egen nevø-
-onkel, kan jeg ikke helt forstå.
Dessuten heter du ikke Jack, men Ernest.
Det er ikke Ernest, det er Jack.
Hva?
Du har alltid sagt at det er Ernest. Jeg har presentert deg for alle som Ernest.
Det er totalt absurd at du sier du ikke heter Ernest.
Det står på visittkortet ditt. Se her: Mr. Ernest Worthing, B4, The Albany.
Vel, det er Ernest i byen og Jack på landet.
Og jeg fikk sigarettetuiet på landet.
Og jeg har alltid latt som om jeg hadde en yngre bror.
Å, som heter Ernest. Og lille Cecily?
Min myndling, Miss Cecily Cardew.
Hvor er forresten dette stedet på landet?
Å, det er ingenting for deg, gutten min. Du blir ikke invitert dit.
-Men stedet er ikke i Shropshire. -Det hadde jeg mistanke om, kjære venn.
Akkurat som jeg mistenkte deg for å være bunbyryist.
Du er faktisk en av de mest gjennomførte bunburyister jeg kjenner.
Jeg ser deg klokken fem.
Et ord med Dem, sir!
Bunburyist?
Cecily, den tyske grammatikken din ligger på bordet.
Vennligst slå opp på side femten. Vi skal repetere gårsdagens leksjon.
Men jeg liker ikke tysk. Det er ikke noe kledelig språk.
Jeg vet godt at jeg ser stygg ut etter tysktimene mine.
Barnet mitt, du vet hvor gjerne din formynder vil-
-at du skal forbedre deg på alle måter. -Kjære onkel Jack er så alvorlig.
Iblant synes jeg at han er så alvorlig at han ikke kan være helt frisk.
Cecily, du forbauser meg. Mr. Worthing har mange bekymringer i livet.
Du må huske hans stadige bekymring for den ulykkelige unge mannen-
-sin bror.
Onkel Jack burde la den ulykkelige unge mannen, sin bror, komme hit iblant.
Kanskje vi kunne ha god innflytelse på ham, Miss Prism.
Jeg er ikke sikker på at jeg ville ønske å omvende ham.
Jeg liker ikke den moderne hangen-
-til å gjøre dårlige mennesker til gode mennesker på et øyeblikks varsel.
Cecily!
Gjør leksene dine nå, barnet mitt.
Bunburyist? Hva i all verden mener du med en bunburyist?
Du har funnet opp en meget nyttig yngre bror som heter Ernest-
-for å kunne komme til byen så ofte du vil.
Jeg har funnet opp en permanent invalid-
-som heter Bunbury for å kunne reise på landet-
-så ofte jeg vil. Var det ikke for Bunburys ekstremt dårlige helse-
-kunne jeg ikke spise middag med deg. Jeg har en avtale med tante Augusta.
Jeg har ikke bedt deg spise middag med meg i aften.
Nei, du er ekstremt lite flink til å invitere. Rør ikke agurksmørbrødene.
-De er bestilt til tante Augusta. -Vel, du har spist av dem hele tiden.
Det er noe annet. Hun er min tante.
Det må være henne.
Bare slektninger og kreditorer ringer på den wagnerske måten.
Hvis jeg greier å få henne unna i ti minutter så du kan få en sjanse-
-til å fri til Gwendolen, får jeg da spise middag med deg på Savoy i aften?
Lady Bracknell og Miss Fairfax.
God ettermiddag, kjære Algy. Jeg håper du oppfører deg bra.
Jeg føler meg veldig bra, tante Augusta.
Det er ikke det samme. De to tingene går faktisk sjelden sammen.
Lady Bracknell, jeg...
-Himmel, så elegant du er. -Jeg er alltid elegant.
-Er jeg ikke det, Mr. Worthing? -Helt perfekt, Miss Fairfax.
Jeg håper jeg ikke er det. Da ville det ikke være rom for utvikling-
-og jeg akter å utvikle meg i mange retninger.
Beklager om vi er litt sent ute, Algy. Jeg måtte besøke kjære lady Harbury.
Jeg hadde ikke vært der siden hennes ektemann døde.
Jeg har aldri sett en kvinne så forandret. Hun ser 20 år yngre ut.
Og nå vil jeg ha en kopp te og et av de gode agurksmørbrødene du lovte meg.
Selvfølgelig, tante Augusta.
-Vil du ikke sitte her, Gwendolyn? -Takk, mama, jeg har det bra her.
Himmel, Lane, hvorfor er det ingen agurksmøbrød?
Det fantes ikke agurk på markedet i dag, sir. Jeg har vært der to ganger.
-Ingen agurker! -Nei, sir. Ikke en gang for kontanter.
-Det holder, Lane. -Takk, sir.
Jeg er veldig lei for at det ikke finnes agurk-
-ikke en gang for kontant betaling.
Det gjør ingenting, Algy. Jeg spiste et par tekaker hos lady Harbury.
Jeg har litt av en godbit til deg i aften, Algy.
Jeg skal presentere deg for Mary Farquhar. En staselig kvinne...
Jeg må stå over fornøyelsen av å spise med deg i aften.
Jeg håper ikke det, Algy. Det vil ødelegge hele oppdekningen min.
Det er meget kjedelig og en stor skuffelse,-
-men min stakkars venn Bunbury-
-er svært syk igjen. De synes visst at jeg bør være hos ham.
Meget merkelig. Denne Bunbury synes å lide av en påfallende dårlig helse.
Å, ja, stakkars Bunbury er skrekkelig invalid.
På tide at Mr. Bunbury bestemmer seg for om han skal leve eller dø.
Denne vinglingen er absurd.
Jeg ville bli svært takknemlig om du ville be Mr. Bunbury fra meg-
-om ikke å få tilbakefall neste lørdag. Det er min siste mottagelse i år-
-og jeg er avhengig av at du ordner musikkopplegget for meg.
Jeg skal snakke med Bunbury, hvis han er ved bevissthet.
Nå skal jeg gå gjennom musikken jeg har satt sammen for anledningen.
Takk, Algy. Det er meget omtenksomt av deg.
Gwendolen, du blir med meg.
Ja visst, mama.
En strålende dag, Miss Fairfax.
Vær snill, snakk ikke til meg om været, Mr. Worthing.
Når folk snakker til meg om været, føler jeg alltid at de mener noe annet.
-Og det gjør meg så nervøs. -Jeg mener noe annet.
Jeg vil benytte meg av lady Bracknells fravær...
Gjør det. Mama har en evne til plutselig å komme tilbake til et rom-
-noe jeg ofte har måttet snakke med henne om.
Miss Fairfax, helt siden jeg møtte Dem-
-har jeg beundret Dem mer enn noen pike jeg har møtt siden-
-jeg møtte Dem.
Ja, jeg er helt klar over det. Og jeg ønsker ofte at De ute blant mennesker-
-kunne være mer demonstrativ. For meg-
-har De alltid hatt en uimotståelig tiltrekningskraft.
Selv før jeg møtte Dem, var jeg langt fra likegyldig overfor Dem.
Vi lever, som jeg håper De vet, Mr. Worthing-
-i en tid med idealer.
Og mitt ideal har alltid vært å elske en som heter Ernest.
Det er noe ved det navnet som inngir absolutt tillit.
l det øyeblikk Algy nevnte for meg at han hadde en venn ved navn Ernest-
-visste jeg at det var min skjebne å elske Dem.
-Elsker De meg virkelig, Gwendolen? -Lidenskapelig.
Å, kjære, De vet ikke hvor lykkelig De har gjort meg.
Min egen Ernest.
De mener ikke å si at De ikke kunne elske meg hvis jeg ikke het Ernest?
Men Deres navn er Ernest.
Ja, jeg vet det. Men-
-hva om det var noe annet?
Vel, det er en rent metafysisk-
-spekulasjon.
Og som de fleste metafysiske spekulasjoner-
-har den fint lite å gjøre med-
-livets realiteter slik vi kjenner dem.
Jeg er ikke så glad i navnet Ernest. Jeg synes ikke at det kler meg.
Det kler Dem perfekt. Det er et guddommelig navn.
Det har sin egen musikk. Det skaper vibrasjoner.
Vel, Gwendolen, jeg må virkelig si at det finnes mange penere navn.
Jeg synes at...
Jack, for eksempel, er et sjarmerende navn.
Jeg har kjent flere som heter Jack-
-og de er alle, uten unntak, ualminnelig stygge.
Det eneste virkelig trygge navnet er...Ernest.
Gwendolen, vi må gifte oss med en gang.
Gifte oss, Mr. Worthing?
Vel, De vet at jeg elsker Dem, og De fikk meg til å tro, Miss Fairfax-
-at De ikke var helt likegyldig når det gjelder meg.
Jeg tilber Dem. Men De har ennå ikke fridd til meg.
Ingenting er blitt sagt om ekteskap. Saken er overhodet ikke berørt.
Gwendolen...
Ja, Mr. Worthing, hva har De å si til meg?
-De vet hva jeg har å si til Dem. -Ja, men De sier det ikke.
Gwendolen-
-vil De gifte Dem med meg?
Reis Dem fra denne halvliggende stillingen, sir. Den er meget upassende.
Mama, jeg må be deg om å gå. Mr. Worthing er ikke helt ferdig ennå.
-Ferdig med hva, om jeg tør spørre? -Jeg er forlovet med Mr. Worthing.
Du er ikke forlovet med noen. Når du blir forlovet med noen,-
-skal jeg eller din far, hvis hans helse tillater det, informere deg om saken.
Du venter på meg utenfor i vognen.
-Mama! -I vognen, Gwendolen!
Gwendolen, vognen!
Jeg må fortelle Dem at De ikke står på min liste-
-over passende unge menn.
Men jeg er klar til å føre Dem opp som en mulig kandidat.
Kanskje De ville komme til et møte hos meg kl. 11 i morgen formiddag.
Jeg har en del spørsmål å stille Dem.
Algernon.
Så, fortalte du Gwendolen sannheten om at du er Ernest i byen-
-og Jack på landet?
Kjære venn, man forteller ikke sannheten til en søt, forfinet pike.
Merkelige tanker du har om hvordan du skal behandle en kvinne.
Elsk med henne hvis hun er pen og med en annen hvis hun er stygg.
Du snakker ikke annet enn tøv.
Vel, ingen gjør det.
Kjære venn, du har glemt å betale regningen.
Nei da. Jeg gjør det til et poeng aldri å betale på Savoy.
Hvorfor ikke det? Du har jo massevis av penger.
Ja, men det har ikke Ernest. Og han har litt av et rykte å ta vare på.
Cecily.
Dine intellektuelle fornøyelser venter på deg, barnet mitt.
Du burde legge vekk dagboken din, Cecily.
Jeg skjønner ikke hvorfor du må ha en dagbok.
Jeg har dagbok for å skrive om livets deilige hemmeligheter.
Skrev jeg dem ikke ned, ville jeg glemme dem.
Hukommelsen, kjære Cecily, er den dagbok vi alle bærer med oss.
Hukommelsen er ansvarlig for alle disse trebinds romanene folk skriver nå.
Snakk ikke nedsettende om trebinds romaner, Cecily.
Jeg skrev en selv tidligere.
Gjorde du? Håper den ikke hadde en lykkelig slutt.
De gode endte opp lykkelige, de slemme ulykkelige.
Det er det skjønnlitteratur betyr. Til arbeidet, barn.
Disse spekulasjonene er uten hensikt.
Men jeg ser at kjære doktor Chasuble kommer gjennom hagen.
Dette er virkelig en fornøyelse.
Og hvordan har vi det i dag? Miss Prism, det står vel bra til?
Miss Prism klaget over en svak hodepine.
En kort spasertur i hagen med Dem ville gjøre henne godt.
Cesily... Jeg har ikke nevnt noe om hodepine.
Nei. Men jeg følte instinktivt at De hadde hodepine.
Jeg tenkte på det og ikke på tysktimen min, da presten kom.
Jeg håper at De ikke er uoppmerksom.
-Jeg er redd for det. -Det er rart.
Hvis jeg var så heldig å være Miss Prisms elev-
-ville jeg klistre meg til leppene hennes.
Det var en metafor.
Metaforen min var inspirert...av bier.
Jeg ser vel-
-dere begge ved aftensangen.
Lykke til, sir.
Ernest.
Denne veien, sir.
De kan sette Dem, Mr. Worthing.
Takk, lady Bracknell, jeg foretrekker å stå.
Røker De?
Ja, jeg må innrømme at jeg røker.
Det er jeg glad for å høre.
En mann bør alltid ha noe å foreta seg. Det er altfor mange late menn i London.
Hvor gammel er De?
Trettifem.
En meget god alder å gifte seg i.
Jeg har alltid ment at en mann som ønsker å gifte seg-
-enten burde vite alt eller ingenting.
Hva vet De?
Jeg vet ingenting, lady Bracknell.
Det er jeg glad for å høre.
Jeg liker ikke noe som piller ved naturlig uvitenhet.
Uvitenhet er som en delikat eksotisk frukt-
-rør ved den og friskheten er borte.
Hele teorien om moderne utdannelse er radikalt usunn.
Heldigvis har utdannelse ingen effekt i England.
Hadde den det, så ville det bety en alvorlig fare for overklassen-
-og sannsynligvis føre til voldsomheter på Grosvenor Square.
-Hva tjener De? -Mellom syv og åtte tusen i året.
-I eiendom eller investeringer? -Hovedsakelig i investeringer.
Det er tilfredsstillende.
Jeg har også et gods med noe jord. Cirka 6.000 mål, tror jeg.
De har også hus i byen, håper jeg? En pike med en enkel, uberørt natur-
-som Gwendolen kan neppe forventes å bo på landet.
Selvfølgelig, jeg har også et hus på Belgrave Square.
-Nummer? -Hundre og førti ni.
Den ufasjonable siden.
Jeg tenkte det måtte være noe.
Det kan imidlertid forandres.
-Mener De det fasjonable eller siden? -Vel, begge deler om nødvendig.
Lever Deres foreldre?
Jeg har mistet begge mine foreldre.
Å miste en forelder, Mr. Worthing, kan anses som et uhell-
-å miste begge, tyder på uforsiktighet.
Hvem var Deres far? Han var tydeligvis en person med en viss rikdom.
Jeg er redd jeg ikke vet det.
Jeg sa at jeg hadde mistet mine foreldre-
-men det ville være nærmere sannheten å si at mine foreldre har mistet meg.
Jeg vet faktisk ikke hvem jeg er av fødsel.
Jeg ble...
Vel, jeg ble funnet.
Funnet!
Den avdøde Mr. Thomas Cardew, en gammel herre, gavmild og vennlig,-
-fant meg og ga meg navnet Worthing, da han hadde en førsteklasse-billett dit.
Worthing er et sted i Sussex. Et feriested ved sjøen.
Hvor var det denne gavmilde herre-
-med billett på første klasse til et feriested ved sjøen fant Dem?
I en håndveske.
En håndveske?
Ja, lady Bracknell, jeg lå i en håndveske.
En ganske stor-
-svart...lær-
-håndveske med håndtak på.
En vanlig håndveske, faktisk.
Og hvor kom Mr. James eller-
-Thomas Cardew over den håndvesken? -I oppbevaringen på Victoria Station.
-Han fikk den i stedet for sin egen. -Oppbevaringen på Victoria Station?
-Ja. Sporet til Brighton. -Sporet er uten betydning!
Jeg tilstår at jeg er noe forvirret over det De nettopp har fortalt meg.
Å være født, eller avlet, i en håndveske, enten den har håndtak eller ikke-
-synes for meg å vise en forakt for familielivets anstendighet-
-som minner meg om de verste ut- skeielsene under den franske revolusjon.
Og jeg antar at De vet hva den uheldige bevegelsen førte til.
Kan jeg da spørre hva De vil råde meg til å gjøre?
Jeg ville gjøre alt for å sikre Gwendolens lykke.
Jeg råder Dem sterkt til å skaffe Dem noen slektninger så snart som mulig.
Og gjøre en alvorlig anstrengelse for å fremskaffe-
-en forelder av hvert kjønn før sesongen er over.
Hvordan kan jeg det?
Håndvesken kan jeg fremskaffe. Jeg har den hjemme.
-Det burde tilfredsstille Dem. -Meg, sir?!
Hva har det å gjøre med meg?
De kan vel neppe tro at jeg og lord Bracknell-
-ville la vår eneste datter, en pike oppdratt med ytterste omsorg-
-gifte seg til en oppbevaring og inngå allianse med en pakke!
Adjø, Mr. Worthing.
Adjø.
Du tror vel ikke at Gwendolen kan bli som sin mor om cirka 150 år, Algy?
Alle kvinner blir som sine mødre. Det er deres tragedie.
-Ingen mann blir det og det er hans. -Er det klokt sagt?
Perfekt formulert og så sann som enhver observasjon i livet burde være.
Ernest.
-Gwendolen! -Ernest, min kjære Ernest.
Algy, vær så snill, jeg har noe jeg skal si til Mr. Worthing.
-Min egen elskede. -Deres romantiske opprinnelse-
-som den er blitt meg fortalt av mama med spydige kommentarer-
-har naturligvis opprørt de dypere fibrene i min natur.
Jeg fulgte Dem hit for å forsikre Dem om at hun ikke kan gjøre noe-
-som kan forandre min evige hengivenhet til Dem.
Kjære Gwendolen.
Jeg har Deres adresse på Albany.
Hva er Deres adresse på landet?
Godset...Woolton-
-Hertfordshire.
-Jeg skal skrive til Dem hver dag. -Min egen.
Ja, jeg må tilstå at jeg røker.
Jeg vet ingenting, lady Bracknell.
SAVNEDE PERSONER
Jeg kan fremskaffe håndvesken på et øyeblikks varsel.
Før du kan bli funnet i en håndveske på en jernbanestasjon-
-må noen ha mistet deg i en håndveske på jernbanestasjonen. Skjønner du?
Med lady Bracknell snusende rundt-
-er kjære, utsvevende Ernest en risiko jeg ikke lenger har råd til.
Cecily er også litt for interessert i ham. Kjedelige saker.
-Jeg skulle gjerne møtt Cecily. -Det skal jeg sørge for at du aldri gjør.
Hun er overordentlig pen og nettopp fylt atten.
Nei, jeg sier at han døde i Paris av...apopleksi.
Men det er arvelig, kjære venn. Det er sånt som går i familier.
Bedre om det var en alvorlig forkjølelse.
Vel, greit. Stakkars bror Ernest gikk plutselig bort i Paris-
-på grunn av en alvorlig forkjølelse.
Da er jeg kvitt ham.
Har du fortalt Gwendolen at du har en vakker myndling, nylig fylt atten?
Sånt buser du ikke ut med til folk. Cecily og Gwendolen blir sikkert-
-svært gode venninner. Jeg vedder på at en halvtime etter at de har møttes-
-så kaller de hverandre søster.
Det gjør bare kvinner når de har kalt hverandre mange andre ting først.
La meg ikke forstyrre dere.
Jeg håper det blir en fin dag i morgen, Lane.
Det er det aldri, sir.
Du er den perfekte pessimist.
Jeg gjør mitt beste for å tilfredsstille, sir.
Du kan legge frem selskaps- klærne mine, røkejakken og-
-og krølltengene. -Ja vel, sir.
l morgen, Lane-
-skal jeg ut å bunburyere.
Ja vel, sir.
Det må være det der borte.
Kan vi ta sikte på det, Mr. Smithers?
Be Mr. Ernest Worthing komme hit.
Du er sikkert min lille kusine Cecily.
De gjør en merkelig feil. Jeg er ikke liten.
Jeg er høyere enn vanlig for min alder. Men jeg er din kusine Cecily.
Og du...?
Jeg ser av visittkortet at du er onkel Jacks bror, min fetter Ernest.
-Min uskikkelige fetter Ernest. -Du må ikke tro at jeg er uskikkelig.
Da har du sannelig ført oss bak lyset på en utilgivelig måte.
Ja, jeg har vært litt skjødesløs.
Siden du nevner det, har jeg vært svært uskikkelig på min egen lille måte.
Du burde ikke være så stolt av det, men det har sikkert vært morsomt.
Det er mye morsommere å være her sammen med deg.
Jeg forstår ikke at du er her. Onkel Jack kommer først mandag ettermiddag.
Å, det er skuffende. Jeg må dra med første tog mandag morgen.
Jeg har en forretningsavtale som jeg gjerne ikke vil holde.
Vel, men jeg tror det er best at du venter til onkel Jack kommer.
Jeg vet at han vil snakke med deg om emigrasjonen din.
-Onkel Jack sender deg til Australia. -Australia! Jeg vil heller dø.
Han sa på onsdag at du vil måtte velge-
-mellom denne verden, neste verden og Australia.
Beretningene jeg har hørt om Australia og neste verden-
-er ikke særlig oppmuntrende. Denne verden er god nok for meg.
-Ja, men er du god nok for den? -Nei, jeg er nok ikke det.
Derfor vil jeg at du skal forbedre meg. Du kan gjøre det til din livsoppgave.
Jeg er redd jeg ikke har tid i ettermiddag.
Vel, har du noe imot at jeg forbedrer meg selv i ettermiddag?
Det er temmelig quixotisk av deg. Men jeg tror du burde prøve.
Det skal jeg.
Jeg føler meg allerede bedre.
-Du ser litt verre ut. -Det er fordi jeg er sulten.
-Mr. Worthing! -Mr. Worthing!
Dette er en overraskelse. Vi ventet Dem ikke før mandag ettermiddag.
Jeg kom tidligere tilbake enn jeg ventet.
Jeg håper at dette sorgens antrekk ikke er tegn på en grusom ulykke.
Min bror...
-Skammelig gjeld og ekstravaganse? -Lever han fortsatt et utsvevende liv?
Død.
Er Deres bror Ernest død?
Helt død.
For en lærepenge for ham. Men han vil vel tjene på det.
Han hadde mange feil, men det var et sørgelig, sørgelig sjokk.
Var De sammen med ham på slutten?
Nei, han døde i utlandet. l Paris, faktisk.
Jeg fikk telegram i går kveld fra direktøren på Grand Hotel.
Er dødsårsaken nevnt?
-En alvorlig forkjølelse, visstnok. -Som man sår skal man høste.
Vær så snill, Miss Prism. Selv er jeg meget ømfindtlig for trekk.
Prosit.
Onkel Jack, jeg er så glad for å se deg igjen.
Hva er i veien, onkel Jack? Se glad ut.
Du ser ut som om du har tannpine og jeg har en overraskelse til deg.
Hvem tror du er i rosehagen?
Din bror.
-Hvem? -Din bror Ernest.
-Han kom for en halv time siden. -Sludder, jeg har ingen bror!
Kom, han blir glad for å se at du er kommet hjem.
Dette er et godt budskap.
Gode himmel.
Bror John, jeg er kommet hit fra byen for å fortelle deg at jeg er-
-lei meg for alle besværligheter jeg har skaffet deg.
Og at jeg i fremtiden akter å leve et bedre liv.
Hva kan jeg si? Den gamle Ernest er død. Lenge leve den nye Ernest.
Jeg trodde du ville like den lille spøken min.
Du kjenner meg, så jeg er overrasket over at du tok det så alvorlig.
Men jeg står nå foran deg som en helt ny mann.
Oppstått, for å si det sånn, som en fugl føniks fra asken.
Onkel Jack...du skal vel ikke avvise din brors hånd?
Ingenting kunne få meg til å ta hans hånd.
Oppførselen hans er en stor skam. Han vet meget godt hvorfor!
Trykk hånden hans, onkel Jack.
Det kunne vært verre. Jeg kunne vært død i Paris.
-Det kunne du virkelig. -Av en ''alvorlig forkjølelse''.
Hva blir det til, Jack? Kom igjen, gi meg hånden.
Unnskyld, sir.
Vi plasserer Mr. Ernests saker i det blå rommet i andre etasje, sir.
-Si meg, når er det skriftemål? -Hva?
Mr. Ernests bagasje, sir. Vi plasserer den i det blå rommet.
-Hans bagasje? -Ja, sir.
To kofferter, to toalettvesker, to hatteesker og en stor lunsjkurv.
Jeg er redd jeg bare kan bli en uke denne gangen.
Din skurk, Algy.
Hva har du å si for deg selv?
Det jeg har å si, onkel Jack, er at lille Cecily...er bedårende.
Du får ikke snakke slik om Miss Cardew! Jeg...
Jeg liker det ikke! Din forfengelighet er latterlig-
-din oppførsel en skam og at du er tilstede i mitt hus er komplett absurd!
Du må ta 16.05 toget, håper du får en fin tur tilbake til byen.
Denne bunburyingen din har ikke vært noen stor suksess for deg.
Det er deilig, ikke sant, å se en så perfekt forsoning?
Jeg tror den har vært en stor suksess.
-Middagen er servert. -Cecily.
Kunne jeg få en i knapphullet først? Jeg har aldri appetitt før jeg får det.
Mr. Worthing.
-En Marechal Niel? -Nei.
-Jeg vil heller ha en lyserød rose. -Hvorfor det?
Fordi du er som en lyserød rose, kusine Cecily.
Det er upassende å si sånt til meg. Miss Prism sier aldri sånt til meg.
Da er Miss Prism en nærsynt gammel dame.
Du er den peneste piken jeg noensinne har sett.
Ser du, onkel Jack, det er noe godt i alle.
Ernest har nettopp fortalt om sin invalide venn som han besøker så ofte.
Å, stakkars Bunbury?
Det må være mye godt i en som er så god mot en invalid-
-og forlater Londons fornøyelsesliv for å sitte ved en sykeseng.
Sa han perrong to?
La meg se, ja, første klasse, bort på perrongen her.
Trenger De en portør, madam?
Lukk dørene!
-God morgen, sir. -God morgen.
Kjære Ernest-
-jeg har savnet deg så desperat.
Det virker som evigheter siden jeg sist så deg-
-og vår atskillelse viser seg nå å være en uutholdelig påkjenning.
De følelsene du har vekket i meg-
-er på samme tid deilige og-
-og intenst...smertefulle.
Min kjæreste-
-elskede Ernest-
-det er ditt navn som nå inspirerer meg til å ta fremtiden i egne hender-
-brent, som det er, inn i selve mitt vesen.
Derfor har jeg besluttet å flykte fra disse fengselsmurer-
-og begi meg direkte til din side-
-til min ene og eneste-
-Ernest.
Ernest.
Algy.
Ernest.
Å, god morgen, kjære venn.
-Vi må snakke sammen. Du må reise. -Hvordan kan vi snakke hvis jeg reiser?
-Vi kan ikke bli kalt Ernest begge to. -Jeg tror ikke vi blir det, bror Jack.
Jeg håper, Cecily, at jeg ikke vil fornærme deg-
-om jeg helt åpent og ærlig erklærer-
-at for meg er du på alle måter-
-den synlige personifisering av det absolutt...perfekte.
Din åpenhet tjener deg godt, Ernest.
Jeg vil notere bemerkningene dine i dagboken min.
Får jeg se i dagboken din.
Nei. Den er bare en meget ung pikes notater om egne tanker og inntrykk.
Men vær så snill, Ernest, jeg elsker å ta diktat. Du kan fortsette.
Ikke host. Når man dikterer skal man snakke flytende og ikke hoste.
Cecily, helt siden jeg først så på din makeløse og uforlignelige skjønnhet-
-har jeg våget å elske deg vilt-
-vilt...lidenskapelig-
-hengivent...håpløst.
Unnskyld, sir.
Det er to herrer som ønsker å snakke med Dem.
Mr. Ernest Worthing?
-Fra The Albany nr. B4? -Ja, det er min adresse.
Jeg har en inkassostevning til Dem fra suiten på Savoy Hotel-
-på syv hundre og sekstito pund og fjorten shilling.
Sludder. Jeg spiser aldri på Savoy på min egen regning.
Vi hadde ikke annet valg enn å få utstedt en fengslingsordre for Dem.
Fengslingsordre?!
-For seks måneder. -Å, for seks måneder?
-De velger selvsagt å betale regningen. -Betale? Hvordan da?
En gentleman har aldri penger.
Etter min erfaring er det vanligvis slektninger som betaler.
Ja, riktig. Bror Jack...?
Syv hundre og sekstito pund, fjorten shilling og to pence siden sist oktober.
Jeg er nødt til å si-
-at jeg ikke har sett maken til sløseri i hele mitt liv.
Kjære venn, så latterlig du er.
Du har din gjeld og jeg har min. Du vet godt at denne regningen er din.
Mr. Worthing, hvis dette er en ny spøk, er den meget upassende.
Det er en grov uforskammethet. Nøyaktig det jeg ventet av ham.
Og utakknemlighet. Det hadde jeg ikke ventet.
Det neste er vel at han nekter for at han er Ernest Worthing.
Jeg beklager å måtte forstyrre dette hyggelige familiemøtet, men tiden går.
Vi må være i Holloway før klokken fire, ellers blir det vanskelig å komme inn.
Holloway?!
Å, slipp meg!
Fengslinger av denne art skjer alltid i Holloway.
Jeg vil ikke fengsles i forstedene for å ha spist middag i West End!
Jack!
Jeg er villig til å gjøre opp for min brors gjeld-
-på betingelse av at han uten opphold drar til stakkars Bunburys sykeleie-
-da dennes helse raskt blir dårligere.
Vel...Ernest?
Mr. Worthing!
Jeg må be Dem om ikke å forstyrre Miss Cardew i studiene.
Jeg glemte nesten å nevne at doktor Chasuble-
-venter på Dem i sakristiet. -I sakristiet?
-Doktor Chasuble? -Venter Dem, ja.
Det høres alvorlig ut.
-Tror ikke det er riktig å la ham vente. -Det kunne være svært, svært galt.
Sakristiet er, etter hva jeg hører, ekstremt fuktig.
Denne avskjeden er meget smertefull.
Du kan vel ikke svikte stakkars Bunbury i nødens stund.
Jeg bryr meg ikke lenger om Bunbury. Jeg bryr meg ikke om noe lenger.
Jeg bryr meg bare om deg. Jeg elsker deg, Cecily.
Vil du gifte deg med meg, Cecily, vil du det?
Selvfølgelig. Vi har jo vært forlovet de siste tre månedene.
De siste tre månedene?
Ja. Det blir nøyaktig tre måneder på torsdag.
Elskede.
Så når ble forlovelsen egentlig inngått?
Den 14. februar.
Etter en lang kamp med meg selv, sa jeg ja til deg under dette treet.
Og dette er esken hvor jeg oppbevarer alle dine kjære brev.
Mine brev? Men, søte Cecily, jeg har aldri skrevet brev til deg.
Nei. Jeg husker så altfor godt at jeg måtte skrive brevene for deg.
Tre ganger i uken og iblant oftere.
-La meg se dem. -Nei, det kan jeg ikke.
De ville gjøre deg innbilsk. De tre du skrev etter jeg hadde brutt forlovelsen-
-er så vakre og så dårlig stavet at jeg knapt kan lese dem uten å gråte litt.
-Ble forlovelsen vår brutt? -Ja, selvsagt.
Den 22. mars. Du kan se det her hvis du vil.
I dag brøt jeg forlovelsen med Ernest. Været er fortsatt sjarmerende...
Hvorfor? Jeg hadde ikke gjort noe.
Jeg er såret over at du brøt den. Spesielt når været var så sjarmerende.
Det ville knapt ha vært en alvorlig forlovelse-
-hvis jeg ikke hadde brutt den minst en gang.
Men jeg tilga deg før uken var omme.
Å, du er virkelig en engel!
Kjære romantiske gutt.
Jeg trodde ikke før nå at jeg var den typen som gifter seg.
Du må ikke bryte den igjen.
Jeg tror ikke at jeg kunne bryte den nå når jeg faktisk har møtt deg.
Dessuten er det det med navnet ditt.
Ja, naturligvis.
Ikke le av meg, elskede, men jeg har alltid hatt en drøm-
-om å elske en ved navn Ernest.
Det er noe ved det navnet som synes å inngi absolutt tillit.
Mener du at du ikke kunne elske meg hvis jeg hadde et annet navn?
Hvilket navn da?
Algy, for eksempel.
Kanskje jeg respekterer deg, Ernest, kanskje beundrer jeg din karakter-
-men jeg frykter at jeg aldri kunne gi deg min-
-udelte oppmerksomhet.
Hundekjerren er klar for Dem, sir.
Og nå må du dra, min kjære. For jo snarere kommer du tilbake.
For en sjarmerende gutt.
Jeg liker håret hans så godt.
De ville snakke med meg, doktor Chasuble?
Nei, det ville jeg ikke.
Å...ville De ikke det?
Unnskyld...men for å få det klart for meg: Da De sa-
-De ikke ville det, mente de at De ikke har ''sagt'' at De ville snakke med meg?
Eller at De ikke ''ville'' snakke med meg?
Er ikke språket merkelig?
Vil De unnskylde meg, jeg har en dobbel dåp i ettermiddag-
-og jeg må...fylle opp fonten.
Prosit.
En Miss Fairfax er kommet for å treffe Mr. Worthing.
''I et meget viktig ærend'', sier Miss Fairfax.
Mr. Worthing kommer snart, så bring oss litt te.
-Miss Cardew. -Takk.
Miss Fairfax, la meg presentere meg for Dem.
-Mitt navn er Cecily Cardew. -Cecily Cardew. For et søtt navn.
Vi skal bli svært gode venninner.
Jeg liker deg allerede. Og mitt første inntrykk av mennesker er aldri feil.
Du er her på en kort visitt, antar jeg.
Å, nei. Jeg bor her.
Og din mor, eller en eldre kvinnelig slektning bor også her?
Jeg har ingen mor eller slektninger.
Min formynder har den slitsomme oppgave å ta seg av meg.
-Din formynder? -Ja, jeg er Mr. Worthings myndling.
Merkelig at han aldri har nevnt det.
Så hemmelighetsfullt av ham. Han blir mer interessant for hver time som går.
Nå når jeg vet at du er Mr. Worthings myndling-
-kan jeg ikke hjelpe for å måtte uttrykke et ønske om at du var-
-litt eldre enn du ser ut til å være og ikke fullt så forlokkende av utseende.
Faktisk, om jeg får si det rett ut.
Gjør det. Når noen har noe ubehagelig å si, så bør man alltid si det rett ut.
Ja. Vel, for å si det rett ut, Cecily-
-skulle jeg ønske at du var førtito og mer enn vanlig stygg for din alder.
Ernest har en sterk, rettskaffen natur.
Han er selve sjelen av sannhet og ære.
Jeg synes at Jack, for eksempel, er et sjarmerende navn.
Det er ikke Mr. Ernest Worthing som er min formynder, men hans eldre bror.
Å, det forklarer det hele.
Cecily, du har lettet mitt sinn. Jeg begynte nesten å bli engstelig.
Og du er helt sikker på at det ikke er Ernest som er din formynder?
Helt sikker.
Faktisk-
-skal jeg bli hans.
Unnskyld?
Mr. Ernest Worthing og jeg skal gifte oss.
Min kjære Cecily, jeg tror det må være en liten feil her.
Mr. Ernest Worthing er forlovet med meg.
Det vil senest bli offentliggjort i Morning Post på lørdag.
De må misoppfatte noe. Ernest fridde til meg for ti minutter siden.
Så rart, for han ba meg bli hans hustru i går ettermiddag klokken halv seks.
Hvis du vil ha hendelsen bekreftet, så vær så god.
Jeg reiser aldri uten dagboken min. Må ha noe sensasjonelt å lese på toget.
Jeg beklager, kjære Cecily-
-men jeg er redd jeg har førsteprioritet.
Får jeg tilby Dem litt te, Miss Fairfax?
Takk, Miss Cardew.
Sukker?
Nei, takk. Sukker er ikke moderne lenger.
-Kake eller smør og brød? -Smør og brød, takk.
Man ser sjelden kake i bedre hjem for tiden.
Jeg stolte ikke på deg fra første stund. Jeg følte at du var falsk og svikefull.
For meg ser det ut, Miss Fairfax, som om jeg kaster bort Deres verdifulle tid.
De har uten tvil andre besøk av tilsvarende art i nabolaget.
Ernest!
-Er du tilbake alt? -Min egen elskede.
Et øyeblikk, Ernest. Er du forlovet-
-med denne unge damen? -Hvilken ung dame?
-Gode himmel, Gwendolen. -Ja, min gode himmel Gwendolen.
Naturligvis ikke. Hva har fått den tanken inn i hodet ditt?
-Takk. Vær så god. -Det måtte foreligge en feil.
Den herren som nå omfavner deg er min fetter...Mr. Algernon Moncrieff.
Algernon...Moncrieff?
-Ja. -Algy!
Her er Ernest.
-Å, min egen Ernest. -Gwendolen, min elskede!
Det måtte foreligge en misforståelse, Miss Fairfax.
Herren hvis hånd De har om livet er min formynder...Mr. John Worthing.
Unnskyld?
Dette er onkel Jack.
Jack?
-Heter du Algy? -Det kan jeg ikke benekte.
Er ditt navn egentlig John?
Jeg kunne benekte det hvis jeg ville. Men det er faktisk John.
-Det har vært John i mange år. -Et grovt bedrageri har rammet oss to.
-Min stakkars sårede Cecily. -Min søte sviktede Gwendolen.
Du vil kalle meg søster, vil du ikke? La oss gå inn i huset, søster.
-De våger neppe å komme etter oss dit. -Nei, menn er feige, ikke sant?
Hvordan kan du sitte rolig og spise muffins når vi har sånt trøbbel?
Det virker helt hjerteløst.
Skulle jeg spise på en opphisset måte? Smøret ville komme på mansjettene.
Helt hjerteløst at du spiser muffins når dette skjer.
Å spise er min eneste trøst når jeg er i vanskeligheter.
Når jeg er i alvorlige vanskeligheter-
-noe alle som kjenner meg godt vet, avviser jeg alt unntatt mat og drikke.
Akkurat nå spiser jeg muffins fordi jeg er ulykkelig.
Dessuten er jeg spesielt glad i muffins.
Det er ingen grunn til at du skal spise alle på den grådige måten.
Vil du ha litt tekake? Jeg liker ikke tekake.
En mann kan vel spise sine egne muffins i sin egen hage.
De ser ut til å spise muffins.
Du sa jo det er hjerteløst å spise muffins!
Jeg sa at det var helt hjerteløst av deg nå.
-Det er noe helt annet. -Det er de samme muffinsene.
Vel, jeg tror ikke du har store sjanser hos min myndling, Algernon!
Vel, jeg tror ikke at du blir gift med Miss Fairfax, Jackety Jack.
Men, er det noe spesielt barn De er interessert i, Mr. Worthing?
Kjære doktor, faktum er at jeg vil gjerne bli døpt selv.
I ettermiddag, jeg har ikke noe bedre å foreta meg.
Men...Mr. Worthing, De er vel allerede døpt?
Det husker jeg ikke noe av.
Jeg vet ikke om det ville plage Dem, eller om De synes jeg er for gammel.
Nei, nei, nei, overhodet ikke.
Å helle vann på, faktisk også å dukke voksne ned i vann-
-er helt vanlig kirkelig praksis.
På hvilket klokkeslett ønsker De at seremonien skal finne sted?
Jeg kunne stikke innom klokken seks, hvis det passer Dem.
-Å, perfekt, perfekt. -Takk.
Vi kan ikke bli døpt Ernest begge to. Det er absurd!
-Jeg har rett til å bli døpt. -Men du er jo allerede døpt.
-Ikke på mange år. -Du er døpt. Det er det viktige.
Riktig. Så jeg vet at jeg tåler det.
Hvis du ikke er helt sikker på at du er døpt-
-er det temmelig farlig å driste seg til å gjøre det nå.
Det er tøv. Du snakker alltid tøv!
-La oss opprettholde en verdig taushet. -Nettopp. Det er det eneste å gjøre nå.
En vind fra vest, den blåser lett
Over det mørke Egeerhav
Og ved den dulgte marmortrapp
Venter min tyrrenske galei på deg
Kom ned! Det røde seil er heist
Vaktmannen sover i byens ro
Denne verdige tausheten har en ubehagelig virkning.
En svært usmakelig sådan.
Å, min dame, kom nå ned
Kom ned
Dame kom ned
Hun vil ikke komme, jeg kjenner henne godt
Om elskovsløfter hun ei seg bryr
Så lite godt en mann kan si
Om en så grusom og så flott
Kjærligheten er kvinnens lek
De kjenner aldri den elskedes nød
Og en som elsker som en gutt
Må elske forgjeves, må elske forgjeves
Kom ned
Dame kom ned
Kom ned
Dame kom ned
-Vi skal ikke snakke først. -Definitivt ikke.
Mr. Worthing, jeg har noe å spørre Dem om. Mye avhenger av Deres svar.
Gwendolen, din fornuft er uvurderlig.
Mr. Moncrieff, svar meg på følgende spørsmål.
Hvorfor lot De som om De var min formynders bror?
For å kunne få en mulighet til å treffe deg.
-Tilfredsstillende forklaring, ikke sant? -Ja, kjære, hvis du kan tro ham.
Nei, men det endrer ikke hans svars guddommelige skjønnhet.
Sant. I virkelig viktige saker er stil, ikke oppriktighet det viktigste.
Mr. Worthing, hvilken forklaring kan De gi meg-
-på at De later som om De har en bror?
Var det for at De skal kunne-
-komme til byen så ofte som mulig for å treffe meg?
-Kan De tvile på det, Miss Fairfax? -Jeg er i sterk tvil om saken.
Men den akter jeg å kvitte meg med.
Forklaringene deres synes å være tilfredsstillende, spe...
Spesielt Mr. Worthings. Den virker sann.
Jeg er mer enn tilfreds med det Mr. Moncrieff sa.
Stemmen hans inngir absolutt troverdighet.
-Så vi burde tilgi dem? -Ja.
Jeg mener nei.
Sant. Det står prinsipper på spill som vi ikke kan fravike!
Fornavnene deres er fortsatt en uoverstigelig barriere. Det er det hele.
-Våre fornavn? -Er det alt?
Men vi skal døpes i ettermiddag.
Er du beredt til å gjøre noe så reddsomt for min skyld?
Gjennomgå denne gruelige prøvelsen for å behage meg?
Når det gjelder selvoppofrelse står menn uendelig langt fra oss.
-Elskede! -Elskede!
-Lady Bracknell. -Gwendolen!
Hva skal dette bety?
Bare at jeg er forlovet med Mr. Worthing, mama.
Kom her....Sitt ned.
Sitt ned øyeblikkelig.
Sir, all forbindelse mellom Dem selv og min datter må øyeblikkelig opphøre.
Dette står jeg fast ved.
-Jeg er forlovet med Gwendolen. -Det er De absolutt ikke, sir.
Og nå til Algy.
-Algy. -Ja, tante Augusta.
Må jeg spørre om det er i dette huset din invalide venn Mr. Bunbury bor?
Å, nei, Bunbury bor ikke her. Bunbury er et annet sted for tiden.
Faktisk-
-er Bunbury død.
Død?!
Død.
Når døde Mr. Bunbury? Hans død må ha inntruffet ekstremt plutselig.
-Bunbury døde i ettermiddag. -Hva døde han av?
Bunbury?
-Han ble eksplodert. -Eksplodert?
Offer for en revolusjonær udåd?
Jeg ante ikke at Mr. Bunbury var interessert i sosial lovgivning.
Kjære tante Augusta, jeg mener at han ble avslørt.
Legene avslørte at Bunbury ikke kunne leve.
Så Bunbury døde.
Det virker som om han hadde stor tiltro til legenes mening.
Godt han endelig bestemte seg-
-for å gjøre noe og handlet på grunnlag av gode medisinske råd.
Og nå når vi endelig er blitt kvitt denne Mr. Bunbury-
-får jeg spørre, Mr. Worthing, hvem den unge personen er-
-hvis hånd min nevø Algernon nå holder på en svært unødvendig måte?
Miss Cecily Cardew, min myndling.
Ja, jeg er forlovet med Cecily, tante Augusta.
Mr. Moncrieff og jeg er forlovet.
Jeg vet ikke om det er noe spesielt med luften her i Hertfordshire-
-men antallet inngåtte forlovelser her virker betydelig over-
-det passende gjennomsnitt statistikken viser oss.
Mr. Worthing, har Miss Cardew-
-noen tilknytning til en av de store jernbanestasjonene i London?
Jeg ønsker bare opplysninger.
Inntil nylig, var jeg ikke klar over at det fantes familier eller personer-
-hvis opprinnelse var en togterminal.
Tidspunktet for vår avreise nærmer seg.
Som en formalitet er det best jeg spør om Miss Cardew har noen formue.
Å, cirka hundre og tretti tusen pund i fond. Det er det hele.
-Farvel, lady Bracknell. Så hyggelig. -Et øyeblikk, Mr. Worthing.
Hundre og tretti tusen pund?
Og i fond?
Nå når jeg ser på henne, synes Miss Cardew å være en attraktiv ung dame.
-Kom hit, kjære. -Gå.
Litt høyere opp med haken, kjære.
Stil avhenger hovedsakelig av hvordan man holder haken.
Den holdes meget høyt akkurat nå.
Algy. Det er klare sosiale muligheter i Miss Cardews profil.
Cecily er den søteste, peneste piken i verden-
-og jeg gir blaffen i hennes sosiale muligheter.
Snakk aldri respektløst om sosieteten.
Det gjør bare mennesker som ikke kan komme inn i den.
Du vet selvfølgelig at Algy ikke har annet enn sin gjeld å leve av.
Men jeg liker ikke at man gifter seg for penger.
Da jeg giftet meg med lord Bracknell-
-hadde jeg faktisk ikke formue av noen art.
Men jeg drømte ikke et øyeblikk om å la det stå i veien for meg.
-Vel, jeg får vel gi mitt samtykke. -Takk, tante Augusta.
Jeg er Miss Cardews formynder-
-og hun kan ikke gifte seg uten mitt samtykke før hun blir myndig.
Og det samtykket nekter jeg å gi.
Av hvilke grunner, om jeg tør spørre?
Jeg mistenker ham for ikke å være sannferdig.
Ikke sannferdig? Min nevø Algy?
Jeg er redd for at det ikke er tvil om den saken.
Under mitt midlertidige fravær i London i et viktig romantisk ærend-
-oppnådde han tilgang til mitt hus ved å utgi seg for å være min bror.
Så greide han å vinne min eneste myndlings hengivenhet-
-kun i egne rent finansielle hensikter. Benekt det hvis du våger.
Etter det ble han til te og fortærte hver eneste muffin.
Enda mer herteløst er det at han visste at jeg ikke hadde noen bror,-
-og at jeg aldri akter å ha noen bror.
-Onkel Jack, vær så snill... -Kom her, barnet mitt.
Hvor gammel er du, kjære?
-Atten, tante Augusta. -Atten?
Da er det ikke lenge før du er myndig og fri fra din formynders lenker.
I følge bestemmelsene i bestefarens testamente-
-vil hun ikke bli myndig før hun er trettifem.
Det er ikke noen alvorlig hindring. Trettifem er en meget attraktiv alder.
Londons sosietet er full av damer av høyeste stand-
-som av egen fri vilje har vært trettifem i årevis.
Algy, kunne du vente på meg til jeg blir trettifem?
Selvsagt.
Ja, det følte jeg instinktivt. Men jeg kan ikke vente så lenge.
-Så hva gjør vi, Cecily? -Jeg vet ikke, Mr. Moncrieff.
Kjære Mr. Worthing, siden Miss Cardew klart fastslår-
-at hun ikke kan vente til hun er trettifem-
-noe jeg må si tyder på en noe utålmodig natur-
-ber jeg Dem om å revurdere Deres beslutning.
Nei, saken ligger nå i Deres hender.
Samtykk til mitt giftemål med Gwendolen-
-så lar jeg med glede Deres nevø inngå i en allianse med min myndling.
De må være klar over at det De foreslår et utelukket.
Da er et lidenskapelig sølibat det eneste noen av oss kan se frem til.
Kom, vi har allerede latt fem, om ikke seks tog gå fra oss.
Lar vi flere gå fra oss kan vi få kommentarer på perrongen.
Alt er klart for dåpene.
Dåpene, sir?
-Er ikke det litt forhastet? -Begge disse herrene har uttrykt-
-et ønske om å bli døpt omgående.
I deres alder! Tanken er grotesk og irreligiøs!
Algy, jeg forbyr deg å bli døpt. Jeg vil ikke høre om slike utskeielser.
Unnskyld at jeg forstyrrer, doktor Chasuble...
Ja, ja.
Miss Prism har bedt meg fortelle Dem at hun venter på Dem i sakristiet.
Hun har faktisk ventet en god stund.
Miss Prism-
-i sakristiet?
Venter på Dem...ja.
Miss Prism?
-Hørte jeg dere nevne en Miss Prism? -Ja, madam. Jeg...
Jeg er på vei...
-Prosit. -Ja, madam, jeg er på vei til henne nå.
Er denne Miss Prism en frastøtende kvinne, fjernt knyttet til utdannelse?
Hun er en meget kultivert dame og respektabiliteten selv.
Tydeligvis samme person.
Doktor Chasuble...før meg øyeblikkelig til sakristiet.
Jeg har ventet Dem, kjære doktor.
Prism!
Hvor er det barnet?
For trettifire år siden,-
-forlot du lord Bracknells hus, Upper Grosvenor Street nummer 104-
-med en barnevogn som inneholdt et guttebarn.
Du kom aldri tilbake... Noen uker senere-
-etter en intens politietterforskning-
-ble barnevognen funnet i et fjernt hjørne av Bayswater.
Den inneholdt manuskriptet til en trebinds roman-
-som var mer enn vanlig ekkel og sentimental.
Men babyen var ikke der.
Prism, hvor er det barnet?
Jeg må med skam innrømme... at det vet jeg ikke.
Sakens fakta er som følger:
Om morgenen den aktuelle dagen, som for evig er brent inn i min hukommelse-
-gjorde jeg meg som alltid klar til å ta babyen med ut i barnevognen.
Jeg hadde også med meg en litt gammel, men rommelig håndveske-
-hvor jeg hadde tenkt å legge et romanmanuskript-
-som jeg hadde skrevet i min korte fritid.
I et øyeblikks distraksjon-
-som jeg aldri kan tilgi meg selv for-
-la jeg manuskriptet i barnevognen-
-og babyen i håndvesken.
...manuskriptet i barnevognen-
-og babyen i håndvesken.
-Men hvor deponerte De håndvesken? -Spør ikke meg, Mr. Worthing.
Dette er en sak som ikke er uviktig for meg.
Jeg insisterer på å få vite hvor De deponerte håndvesken med barnet i.
Jeg plasserte den i oppbevaringen på en av Londons større jernbanestasjoner.
Hvilken jernbanestasjon?
Victoria...Sporet til Brighton.
Onkel Jack virker så merkelig opprørt.
Er dette håndvesken, Miss Prism?
Se godt på den før De sier noe.
Mer enn ett livs lykke avhenger av Deres svar.
Vesken er utvilsomt min.
Jeg er meget glad for å få den så uventet tilbake.
Det har vært vanskelig å være den foruten i alle disse årene.
De har fått mer tilbake enn denne håndvesken.
Jeg var babyen De la i den.
-De? -Ja.
Mor!
Mr. Worthing, jeg er ugift.
Ugift? Dette er unektelig et alvorlig sjokk.
Men hvem har rett til å kaste stein på en som har lidd?
Kan ikke anger viske ut en tåpelig handling?
-Mor, jeg tilgir deg! -Nei, Mr. Worthing, dette er feil.
Det er den damen som kan fortelle Dem hvem De virkelig er.
Lady Bracknell, jeg hater å virke inkvisitorisk, men-
-vil De vennligst fortelle meg hvem jeg er?
De er sønn av min stakkars søster, Mrs. Moncrieff.
Og følgelig, Algys yngre bror.
Algys yngre bror?
Så...
Jeg har allikevel en bror.
Ja.
Jeg visste at jeg hadde en bror!
Jeg har alltid sagt at jeg har en bror.
Cecily, hvordan kan du ha tvilt på at jeg har en bror?
Doktor Chasuble, min stakkars bror.
Miss Prism, min stakkars bror.
Gwendolen, min stakkars bror.
Lady Bracknell, min bror.
Algy!
Under disse merkverdige og uforutsette omstendigheter, Mr. Moncrieff-
-kan du kysse din tante Augusta.
Mr. Moncrieff...
Etter alt som har hendt-
-og med alt det bry jeg ga Dem i Deres barndom-
-føler jeg at det er min plikt å fratre min stilling i denne husholdningen.
Miss Prism, det forslaget er absurd.
Men, sir, det er min plikt å dra herfra.
Jeg har virkelig ikke mer å lære bort til Cecily.
Ved å oppnå noe så vanskelig-
-som å bli gift, føler jeg at min søte og dyktige elev er-
-kommet mye lenger enn sin lærerinne.
Et øyeblikk, Miss Prism...
Doktor Chasuble.
Jeg er kommet til den konklusjon at den opprinnelige kirken-
-på visse punkter tar feil i spørsmålet om ekteskap.
Falske holdninger har sneket seg inn i teksten.
Som konsekvens-
-vil jeg gjerne få be om den ære å få deres hånd.
Frederick.
Laetitia.
-Min kjære Cecily. -Min kjæreste Algernon.
-Min egen Gwendolen. -Min egen...men vent, hvem er du?
Hva er ditt fornavn, Mr. Moncrieff, nå når du er blitt en annen?
Det hadde jeg helt glemt. Best vi straks får svar på det.
Tante Augusta, var jeg allerede døpt da Miss Prism la meg i håndvesken?
Ja, jeg tror du ble oppkalt etter din far.
Så hva var min fars fornavn?
Nå husker jeg ikke generalens navn. Han hadde utvilsomt ett.
Algy, kan du huske hva vår fars fornavn var?
Vi var knapt på talefot. Han døde da jeg var tre år.
Navnet hans står vel i armélistene fra den perioden.
Generalen var egentlig en fredens mann, unntatt i sitt familieliv.
Men navnet hans står utvilsomt i militære publikasjoner.
Armélistene for de siste førti år er her.
Disse journalene skulle være mine studieobjekter.
Løytnanter-
-kapteiner...oberster-
-oberster-
-generaler!
M...
Maxbolm...Magley-
-Markby, Migsby, Mobbs, Moncrieff!
Løytnant 1860, fornavn...
Gwendolen, jeg har alltid fortalt deg at mitt navn er Ernest, ikke sant?
Vel, det er Ernest.
Jeg mener, naturligvis er det Ernest.
Ernest, min egen Ernest.
Jeg følte fra første øyeblikk at du ikke kunne ha noe annet navn.
Min nevø-
-du ser ut til å vise tegn på likegyldighet.
Tvert i mot, tante Augusta, jeg har nå for første gang i mitt liv-
-innsett hvor viktig det er å stå ærlig frem som Ernest.
En vind fra vest blåser lett
Over det mørke Egeerhav
Og ved den dulgte marmortrapp
Venter min tyrrenske galei på deg
Kom ned! Det røde seil er heist
Vaktmannen sover i byens ro
Forlat din lilje-dekte seng
Å, min dame, kom nå ned
Kom ned
Dame kom ned
Kom ned
Dame kom ned
Å, dame kom ned
De høye tonene dine må ha ødelagt sjansene våre.
-Du vil vel at de skal komme ned? -Hun kommer ikke når du synger falskt.
Hvordan våger du?
Overlat det til meg.
-Nei, dette tar jeg. -Unna, nå kommer jeg!
Ta det med ro, kjære venn.
Du overdriver.
Det var vel ikke så ille?
Kanskje de ikke kommer ned. Tror du vi bør gå opp?
-Algy, du snakker bare tull. -Vel, det er bedre enn å høre på det.
Dame kom ned
Hørte du at jeg spilte, Lane?
Jeg syntes ikke at det var høflig å lytte, sir.