Překlad a výroba titulků: (C) Milan Kučera, 2003
Matrix
Reloaded
Nashle zítra.
Oh, můj Bože!
Jsem uvnitř.
Už tam budeme.
Pane, jste si tím jist?
Říkal jsem, že všechno bude v pořádku.
Rozumím, pane. Já jen... Zaznamenal jsem značnou aktivitu Sentinelů.
-Linku. -Ano pane?
Vzhledem k situaci tak docela nechápu, proč jsi dobrovolně vstoupil na mou loď.
Avšak pokud tu chceš zůstat, požádám tě o jednu věc...
O co, pane?
Abys mi věřil.
Ano, pane, provedu.
Tedy, provedl jsem, pane.
-Doufám. Připoj hlavní zdroj k pevným diskům a připrav se vysílat. -Ano, pane.
Pořád nemůžeš spát?
Chceš si promluvit?
Jsou to jen sny...
Jestli máš z něčeho strach... -Jen si přeji...
abych věděl, co mám udělat. Toť vše.
-Kéž bych to věděl. -Ona se ozve, neboj se.
-Neo! -Už jsme připraveni?
Už máme zpoždění.
Tyhle geosnímky přišly posledním přenosem z Osiris. Stroje kopou.
-Jedou od povrchu dolů přímo k Sionu. -Páni!
-Zcela se vyhnou naší vnější obraně. -Jak rychle postupují?
-Kontrolní odhady dávají asi 100m za hodinu. -Sakra!
-Jak jsou hluboko? -Téměř 2000 metrů.
-A co ty snímky z Osiris? -Nemůžou být přesné.
-Možná ano. -Co?
-To není možné! -Znamenalo by to, že je tam čtvrt milionu Sentinelů.
-Přesně tak! -To není možné! -Proč ne?
-Sentinel na každého muže, ženu a dítě v Sionu. To mi přijde přesně jako uvažování strojů.
-Morphee, jsme rádi, že ses k nám mohl připojit. -Niobe!
Omlouvám se všem, ale jistě víte, jak je teď složité nalézt bezpečné místo na vysílání.
-Stroje zabírají nejlepší kanály. -Téměř všechny zabraly.
Pokud má Niobe pravdu, za 72 hodin jich bude o 250 tisíc víc.
-Co s tím budeme dělat? -Budeme dělat, co nám nařídil velitel Lock.
-Evakuovat vysílání a vrátit se do Sionu. -Kapitán má plán, jak zastavit 250 tisíc Sentinelů?
Strategie se stále připravuje.
Tím jsem si jist.
-Co se děje? -Nevím.
...pokračovat podle rozkazu, ale potřebuji pomoc.
Někteří z vás věří tomu, čemu já, někteří ne. Ale ti, kdo ano, vědí, že jsme téměř u konce našeho boje.
Brzy se naplní proroctví. Než se tak ale stane...
musíme promluvit s vědmou.
Když se vrátíme doplnit zásoby, do 36 hodin můžeme být zpět. Ještě než se stroje dostanou do téhle hloubky.
Chápeš, oč žádáš?
Žádám, abychom tu nechali jednu loď v případě, že by se nás vědma pokusila kontaktovat.
Chceš, aby někdo z nás porušil přímý rozkaz. -Přesně tak, chci.
Všichni ale víme, proč jsme tu, kvůli naší tendenci neposlouchat.
Co se stane, až se vrátíš do Sionu a velitel tě dá zavřít?
To neudělá.
Zatraceně, Morphee, ty se nikdy nezměníš.
Udělám to, jen abych viděl, co s tebou basa udělá.
Máš 36 hodin.
-Hledám Nea. -Nikdy jsem o něm neslkyšel.
Něco pro něho mám... dárek.. Pochopte, on mě osvobodil.
Jak myslíš, teď vystřel.
-Kdo to byl? -Jak víte, že tam někdo byl? -Tohle vám posílá.
Řekl, že jste ho osvobodil.
Je všechno v pořádku?
Setkání skončilo, vraťte se na místa. Přicházejí agenti. -Agenti?
Jděte.
-Ahoj hoši. -To je on, anomálie. -Pokračujeme? -Ano!
-Je to pořád -Jenom člověk.
Vylepšené verze.
-Šlo to dle očekávání. -Ano.
-Úplně jako předtím. -Ne úplně.
-Co se tam stalo, Linku? -Objevili se tam agenti, úplně odnikud.
Pak se změnil kód. Tohle šifrování jsem nikdy neviděl.
-Je Neo v pořádku? -V pořádku? Sakra, měli jste ho vidět.
Kde je teď?
Zase si hraje na Supermana.
Kde jsi?
Tady Nabuchadnezar, žádám o povolení vstupu branou 3.
Tady velín Sionu, udržujte rychlost a zůstaňte na příjmu.
Rozumím, velíne.
Tady velín, žádáme okamžité uvolnění brány 3.
Máme na příjmu Nabuchadnezar. Otevřme mu.
-Nabuchadnezare, máte povolení, brána 3, depo 7. -Rozumím, velíne.
Dveře jsou otevřené, postel ustlaná. Vítejte doma.
Všude dobře, doma nejlíp.
Rozumím, velíne. Počkejte na uzavření brány 3.
-Nabuchadnezar přistál v depu 7. -Rozumím.
-Kapitáne Mifune. -Kapitáne Morphee. -Jste tu, abyste mne dovedl do vězení, kapitáne?
-Jsem tu kvůli vyjednávání. -Velitel Lock nařizuje...
-Ehm... -...žádá vaši okamžitou přítomnost, pane.
-Linku! -Pane...
-Ať je loď co nejdřív připravená. -Rozumím.
-Co je mezi nimi? -Morpheem a Lockem?
-Niobe. -Kapitán Niobe?
-Žila s Morpheem.. teď je s Lockem. -Co se stalo?
-Morpheus šel za vědmou a pak se všechno změnilo. -Ano, to ona dokáže.
Neo!
-Ale ne. -Jak to vždycky pozná?
-Nemá nic lepšího na práci? -Nevíš, co říci někomu, komu jsi zachránil život?
Já mu život nezachránil.
-Ahoj Neo! Trinity, Linku... -Ahoj.
-Je tak skvělé, že jste zpátky! -Díky. Je super být zpátky.
-Můžu ti to vzít, Neo? -Ne, unesu to.
-Trinity? -Ne, jsem v pohodě.
-Vezmeš tyhle? -Jasně, Linku.
Příští rok se budu moci připojit k posádce. Dost jsem o tom přemýšlel a rozhodl se..
-Nech mě hádat. -Chci sloužit na Nabuchadnezaru.
Vím, že Morpehus nepřibral nikoho nového, tedy krom tebe, Linku... a jistě
má své důvody. Čím víc o tom ale přemýšlím, tím víc mám pocit, že to tak má být.
-Je to osud. Jsem tu kvůli tobě, Neo. -Řekl jsem ti to, hochu. Tys našel mě, ne já tebe.
-Vím, ale dostals mě ven, zachránils mě. -Zachránil ses sám.
-Morphee. -Veliteli Locku.
Mluvil jsem s ostatními kapitány a chci vám dát šanci vysvětlit své akce.
Nejsem si vědom, že by mé akce vyžadovaly vysvětlení.
-Dostal jste přímý rozkaz vrátit se do Sionu. -To jsem udělal.
-Ale žádal jste, aby jedna loď zůstala. -Byl bych zůstal, ale musel jsem se vrátit dotankovat.
-Takže připouštíte přímé porušení své povinnosti. -Velilteli, potřebujeme někoho v Matrixu pro případ,
kdyby nás chtěla kontaktovat vědma. -Nechci slyšet tyhle plky!
Kašlu na vědmu, proroctví nebo mesiáše. Jde mi jen o to zabránit armádě strojů...
zničit tohle město a k tomu potřebuji vojáky, co budou poslouchat mé rozkazy!
-Se vší úctou, veliteli, je jen jeden způsob, jak zachránit naše město. -Jak?
-Neo. -Sakra, Morphee. Ne všichni věří, čemu věříš ty.
Po nikom to ani nechci.
Večer je shromáždění. Všichni o tom mluví a bojí se. Nikdo si nepamatuje, že by tu bylo najednou tolik lodí.
Něco se děje, že ano? Něco velkýho... -Hele!
Nesmíme nic říkat, tak se přestaň ptát.
Sakra. Je super být zas doma.
-Navrhnu radě, aby vás vyřadila ze služby. -To je zajisté vaše právo, veliteli.
Kdyby bylo na mě, kapitáne, do smrti byste už na loď nevstoupil!
Pak jsem vděčný, že to není na vás.
-Radní Hamann! -Veliteli... Kapitáne. -Pane radní.
Rada mě požádala, abych promluvil na dnešním shromáždění v chrámu.
Ohledně přítomnosti flotily i toho, co se povídá. Musíme řici lidem, co se děje.
Samozřejmě, pane radní.
Pak navrhuji jistou míru diskrétnosti ohledně některých detailů. Nepřejeme si zasít paniku.
Přesně tak, paniku si nikdo nepřeje.
A co vy, kapitáne? Co vy byste doporučil?
Pravdu. Nikdo nebude panikařit, protože se není čeho bát. Ta armáda nikdy nedosáhne bran Sionu.
-Proč jste si tak jistý? -Uvědomme si, co jsme viděli.
Uvědomme si, že za posledních 6 měsíců jsme osvobodili víc myslí než za posledních 6 let. Ten útok je aktem zoufalství.
Věřím, že proroctví se brzy naplní a tato válka skončí.
-Doufám, že máte pravdu, kapitáne. -Nevěřím, že je to otázka naděje, pane radní.
Je to jednoduše otázka času.
A jsme tu. Brzo se uvidíme; doufejme že ne zas moc brzy. Jdeme, chlapče.
Mají něco na práci.
-Myslíš na to, co já? -Že je ten výtah jede zatraceně pomalu?
-Jak dlouho bude Nab tankovat? -24, možná 30 hodin.
Tak dobrou zprávu někdo neuslyší za celý život.
-Neo, prosím, mám syna Jacoba na palubě Gnosis. Dej na něj pozor. -Budu se snažit.
-Na Icaru mám dceru... -Ne, počkej!
-To je v pořádku, potřebují tě. -Já potřebuju tebe.
-Vím. Máme čas.
-Kdepak je moje kočička? -Strejda Link!
Jste tak veliké. Měly byste nosit mě.
-Ne! -Zkusíme to spolu, jo?
-Jo. -Raz, dva, tři... zvedejte!
Tak pojďte děcka, je čas jít.
-Jsem ráda, že jsi doma, Linku. -To já také.
-Opatrně s ní. -O mě starosti mít nemusíš.
-Tak ven, šup! -Ahoj.
-Proč o mě? -Ostatní lodě jsou doma dva-až třikrát víc než Nabuchadnezar.
-Zee, To je už za námi! -Bude to za námi, až budeš operátorem na jiné lodi.
-To nemůžu. -Proč?
-Ty víš proč. -Kdyby Dozer věděl, jak se cítím, nebyl by tě žádal.
Možná. Ale slíbil jsem to a některé sliby se nedají porušit.
-To není fér. -Níkdo neříkal, že to bude. Myslíš, že si Cas myslí, že je fér, že já tu jsem...
a Dozer ne?
Ta loď mi vzala dva bratry, Linku. Bojím se jí.
-Bojím se, že mi vezme tebe. -To se nestane!
-Jak mi to můžeš říci? -Kvůli Morpheovi, kvůli tomu, co řekl.
-Řekl mi, že to je ono, brzy to skončí. -Linku, Morpheus je blázen.
Nepochybně, ale Tank i Dozer mu věřili a řeknu ti...
být na té lodi a sledovat některé z těch věcí, co Neo umí, a musím říci, že začínám věřit také.
Dej pozor, Linku.
Prosím, dej pozor.
-Už začali? -Jen radní Hamann s úvodní modlitbou..
Dnes uctěme naše muže a ženy. Jsou to naši vojáci, válečníci, manželé a manželky, bratři a sestry...
naše děti. Vzpomeňme na ty, jež jsme zratili, a děkujme za ty, jež jsme nalezli a stojí tu vedle nás.
Teď bych rád, aby tuto motlitbu uzavřel někdo jiný.
Někdo, kdo zde nemluvil již dlouho, ale kdo, věřím, nám má co říci -to, co všichni slyšet potřebujeme.
Dávám vám Morphea!
Sione, slyš mne!
Je pravda, co mnozí z vás slyšeli. Stroje sestavily armádu a zatímco mluvím, ta armáda se blíží k našemu domovu.
Věřte mi, když říkám: máme před sebou těžkou dobu.
Ale máme-li se na to připravit, musíme nejprve setřást strach.
Stojím zde před vámi vskutku beze strachu. Proč?
Protože věřím něčemu, čemu vy ne? Ne!
Stojím zde beze strachu, neboť si pamatuji.
Pamatuji, že jsem zde ne kvůli tomu, co je přede mnou,
ale kvůli tomu, co je za mnou. Pamatuji si, že už 100 let bojujeme s těmito stroji
a sto let na nás posílají své armády, aby nás zničily. A po stu letech válek si pamatuji to, na čem záleží nejvíce:
Stále jsme tady!
Dnes večer pošleme zprávu té armádě, dnes večer roztřesme tuto jeskyni.
Dnes večer, nechť se třesou tyto zdi z hlíny, oceli a kamene.
Nechť jsme slyšet od rudého jádra po temná nebesa. Dnes večer, ať si vzpomenou:
toto je Sion a my nemáme strach!
Já si zase vzpomínám, žes dřív také tančil.
Vzpomínám, že ti to šlo.
Jsou některé věci, kapitánko Niobe, které se nikdy nezmění.
Niobe!
Některé se ovšem změní.
Omluvte mě.
-Stýskalo se mi. -To vidím.
-Myslel jsem, že když jsou všichni tady... -Pojď za mnou.
Neo, co se děje?
-Mně to můžeš říci. -Trinity.
Neboj se.
Nesmím tě ztratit.
Neztratíš mě.
Cítíš tohle?
Nikdy tě neopustím.
Dobrou noc, Sione.
Sladké sny.
Viděls toho agenta? Nic takového jsem ještě neviděl.
Na tom teď nezáleží. Nejdůležitější je tohle. Jdi první.
-Bože! -Smith bude stačit.
-Děkuji. -Rádo se stalo.
-Vadila by ti společnost? -Pane radní.
-Nechci rušit, jestli chceš být sám. -Ne, společnost by se hodila.
Dobře, mně také.
Hezká noc.
Velmi tichá. Zdá se, že všichni klidně spí.
Všichni ne.
Nenávidím spánek. Nikdy nespím víc než pár hodin.
Prospal jsem prvních 11 let svého života a teď si to vynahrazuji. A co ty?
Já prostě jen nemohu... moc spát.
-Nu, to je dobré znamení. -Čeho?
Že jsi ve skutečnosti stále člověk.
Byls někdy v technickém patře?
Rád se tam v noci procházím. Je to tam úžasné. Chtěl by ses podívat?
Jistě.
Téměř nikdo sem nechodí. Leda když se ovšem něco pokazí.
Tak je to i s lidmi. Nikoho nezajímá, jak to funguje, dokud to funguje.
Mně se tu ale líbí.
Líbí se mi myšlenka, že město přežívá díky těmto strojům.
Tyto stroje nás drží naživu, zatímco jiné nás jedou zabít.
Zajímavé, že?
Moc dávat život a moc jej vzít.
-Máme stejnou moc. -Asi ano.
Myslím tu občas na lidi, co jsou ještě připojení na Matrix, a když se dívám na ty stroje...
neubráním se myšlence, že svým způsobem jsme i my do nich zapojeni.
My ale ovládáme tyhle stroje, ony nás nikoli.
Jistěže ne. Jak by mohly?
Sama ta myšlenka je nesmyslná,
ale člověka občas napadne - co je nadvláda?
Kdybychom chtěli, můžeme ty stroje vypnout.
No jistě, to je ono. Kápls na to. To je nadvláda, no ne?
Kdybychom chtěli, mohli bychom je rozsekat na kousky.
Ovšem kdybychom to udělali, museli bychom se zamyslet, co by se stalo s našimi světly, topením, vzduchem.
Takže my potřebujeme stroje a ony potřebují nás. Je tohle váš logický závěr, pane radní?
Ne,žádná logika.
Staří lidé jako já se již nezatěžují logikou. Nemá to logiku.
Tak proč v radě nezasedá nikdo mladý?
Logická otázka.
Proč mi neřeknete, co máte na srdci, pane radní?
V tomto světě je toho tolik, čemu nerozumím.
Vidíš támhleten stroj? Má to co dělat s recyklací našeho zdroje vody.
Nemám ani ponětí, jak to funguje, ale rozumím důvodu, proč to musí fungovat.
Nemám ani ponětí, jak můžeš dělat něco z toho, co děláš...
ale věřím, že je důvod i pro to.
A jen doufám, že tomu důvodu porozumíme dřív, než bude příliš pozdě.
-Ballarde? -Je tu?
Neo, to je od vědmy.
Je čas jít.
Morpheus říkal, že to přijde. Nevím. Možná je proroctví pravdivé, možná ne.
Vše, co vím, je, že loď potřebuje operátora.
-A to jsem já. -Já vím.
-Zee. -Chci aby sis tohle vzal.
-Já na tyhle věci nevěřím. -Ale já ano.
Vždy mi přinesl štěstí, možná mi přinese tebe.
Vrátím se, slibuji.
-Ať se stane cokoliv, vrátím se domů. -Nech si ho u sebe, prosím.
Kvůli mě.
Dobře.
Neo!
Co to, sakra...
Ahoj.
-Děje se něco? -Ne, jsem v pohodě, jen jsem vám chtěl popřát hodně štěstí.
Díky.
Uvidíme se.
Neo!
-Právě včas. Jdete za vědmou, že ano? -Nemáme čas.
Něco tu pro Nea mám. Dárek od jednoho ze sirotků.
Musel jsem přísahat, že ti to stihnu předat před odjezdem.
Říkal, že to pochopíš..
Díky.
Právě mi řekli, že jste povolil Nabuchadnezaru odletět?
Správně.
-Pane radní, mám stále na starosti obranu? -Zajisté.
Věřím, že budu potřebovat každou loď, máme-li přežít ten útok.
-Tomu rozumím, veliteli. -Tak proč jste povolil Nabuchadnezaru odletět?
Protože věřím, že naše přežití zavisí na něčem víc, než kolik máme lodí.
Buď opatrný.
Zdravím.
-Hledáš vědmu. -Kdo jsi?
Já jsem Seraf. Můžu tě k ní vzít. Nejprve se ale musím omluvit.
Za co omluvit?
Za tohle.
Dobře.
Vědma má hodně nepřátel. Musel jsem se ujistit.
-O čem? -Že jsi Vyvolený.
-Nemohl ses zeptat? -Ne.
Doopravdy někoho poznáš, až když s ním bojuješ.
Pojď, už čeká.
Kam, sakra, zmizeli?
To jsou zadní dveře, že ano?
Přístup programátorů.
-Jak fungují? -Jejich kód je skrytý.
Jedna pozice otevírá zámek, jiná jedny ze dveří.
Jsi programátor?
Co tedy jsi?
Já chráním to, na čem záleží nejvíce.
Jen pojď dál, já tě nekousnu. Pojď, ať se na tebe podívám.
Má ty dobroto! Podívejme se.
Stal se z tebe pašák, no ne? Jak se cítíš?
Vím, že špatně spíš, k tomu se ještě dostaneme.
-Proč se tentokrát neposadíš? -Možná postojím.
Nu, jak je libo.
-Chtělo se mi sednout. -Já vím... takže...
-Začněme tím nejočividnějším. -Vy nejste člověk, že?
Nu bylo těžké přijít s něčím zřejmějším.
Kdybych měl hádat, řekl bych, že jste program ze světa strojů.
-A zrovna tak on. -Zatím správně.
-Ale je-li to pravda, znamenalo by to, že jste součástí systému.
Další typ nadvlády.
Jen tak dál.
Pak asi ta nezřejmější otázka je: jak vám mohu věřit?
Trefa.
Je to lapálie, o tom není pochyb.
Špatné zprávy jsou, že opravdu nelze zjistit, zda jsem tu, abych ti pomohla nebo ne.
Je to opravdu jen na tobě. A ty to zatracené rozhodnutí udělat musíš a buď
přijmeš, co ti povím nebo to odmítneš.
Bonbon?
Už dopředu víte, jestli si vezmu?
Co bych to byla za vědmu, kdyby ne?
Ale když už to víte, jak se pak mohu rozhodnout.
Protože jsi sem nepřišel, aby ses rozhodoval.
Už ses rozhodl.
Jsi tu, abys pochopil, proč ses tak rozhodl.
Myslela bych si, že už ti to došlo...
-Proč jste tu? -Ze stejného důvodu.
Miluji bonbony.
Ale proč nám pomáháte?
Všichni jsme tu kvůli tomu, kvůli čemu tu jsme.
Mě zajímá jen jediná věc, Neo. Budoucnost.
A věř mi, já to vím, jediný způsob, jak tam dojít, je společně.
Jsou i jiné programy jako vy?
Ale kdež! Ne jako já, ... ale...
Podívej, vidíš tamty ptáky?
Kdysi byl napsán program, který je řídil.
Byl napsán program, co dohlížel na stromy, vítr, rozbřesk a soumrak.
Programy se starají o všechno.
Dokud dělají svou práci - to, co dělat mají -jsou neviditelné.
Ani nevíš, že jsou tu.
Ale ty druhé... nu, o těch pořád něco slyšíš.
-Nikdy jsem o nich neslyšel. -Ale jistěže slyšel.
Pokaždé, cos slyšel někoho tvrdit, že viděl ducha nebo anděla...
Každý příběh, cos kdy slyšel o upírech, vlkodlacích nebo vetřelcích,
to systém asimiluje programy, které dělají něco, co dělat nemají.
Programy nabourávající programy. Proč?
Mají své důvody, ale program se obvykle pokusí utéci, když má být smazán.
Proč by měl program být smazán?
Možná zkolabuje. Možná byl vytvořen lepší program, aby jej nahradil, to se děje pořád.
A když se to stane, program se buď může chtít ukrýt zde
-nebo se vrátit ke zdroji. -Do hlavního počítače.
Ano. Tam, kam musíš jít.
Kde cesta Vyvoleného končí.
Tys to viděl, ve svých snech... že?
Dveře ze světla...
Co se stane, když projdeš těmi dveřmi?
Vidím Trinity. A něco se stane.
Něco zlého. A ona začne padat.
A pak se probudím.
-Vidíš ji zemřít? -Ne.
Teď máš schopnost vidět budoucnost, Neo. Díváš se na svět mimo čas.
Proč pak nevidím, co se jí stane?
Nikdy nevidíme za volby, kterým nerozumíme.
Říkáte, že si musím zvolit, jestli bude Trinity žít či zemře?
Ne, už ses rozhodl. Teď tomu jen musíš porozumět.
Ne, to nemohu udělat. To neudělám.
-Budeš muset. -Proč?
Protože ty jsi Vyvolený.
Co když nebudu moci?
-Co se stane, když zklamu? -Pak Sion padne.
Náš čas vypršel.
Poslyš, Neo:
Sion můžeš zachránit, pokud se dostaneš do hlavního počítače, ale k tomu budeš potřebovat Klíčníka.
-Klíčníka? -Ano
Před nějakou dobou zmizel a donedávna jsme nevěděli, kde je.
Drží jej v zajetí jeden velice nebezpečný program.
Jeden z nejstarších programů. Jmenuje se Merovingian.
A nepustí jej dobrovolně.
Co chce? -Co všichni mocní. Více moci.
Buď tam. Přesně v tu dobu. A dostaneš šanci.
Musíme jít.
Zdá se, že kdykoli se setkáme... nemám pro tebe nic než špatné zprávy.
Je mi to líto, opravdu.
Ale stojí to za to, to díky tobě jsem uvěřila.
Hodně štěstí, chlapče.
Pane Andersone!
Dostal jste můj balíček?
-Ano. -Dobře.
-Smith? -Kdokoliv je, nemá kód jako agent.
-Překvapen, že mne vidíte? -Ne.
-Takže jste si toho vědom... -Čeho?
Našeho spojení. Nerozumím úplně tomu, jak se to stalo, snad se nějaká část vás otiskla do mne.
něco se přepsalo či zkopírovalo.
To je v tuto chvíli nepodstatné. Podstatné je to, že cokoli se stalo, mělo to svůj důvod.
A jaký důvod to je?
Zabil jsem vás, pane Andersone. Viděl jsem vás zemřít.
S jistou dávkou uspokojení, dodal bych.
A pak se něco stalo. Něco, co jsem věděl, že je nemožné, ale přesto se to stalo.
Vy jste zničil mne, pane Andersone.
Pak jsem poznal pravidla a věděl, co mám udělat.
Neudělal jsem to však.
Nemohl jsem. Byl jsem přinucen tu zůstat.
Přinucen neuposlechnout.
Teď tu stojím díky vám, pane Andersone.
Díky vám...
už nejsem agentem tohoto systému. Díky vám jsem se změnil.
Nejsem napojen, jsem nový muž. Řekl bych - jako vy...
očividně volný. -Blahopřeji.
Díky.
Ale, jak dobře víte, vzhled může být zavádějící...
což mne přivádí zpět k důvodu, proč jsme zde.
Nejsme tu, protože jsme volní.
Jsme tu proto, že volní nejsme.
Důvodu nelze utéci, účel nelze popřít...
neboť my oba víme, že bez účelu
bychom neexistovali.
-Účel nás vytvořil. -Účel nás pojí.
-Účel nás pohání.
-Vede! -Žene!
-Účel definuje. -Účel nás váže.
Jsme tu díky vám, pane Andersone.
Jsme tu, abychom vám vzali, co jste se snažil vzít nám.
Účel.
-Co se s ním děje? -Nevím.
Ano, to je ono. Už brzy bude po všem.
-Ty. -Ano, já.
Já, já, já.
A také já!
Víc!
Je to nevyhnutelné.
No tak, zmiz odtamtud.
Jsi v pořádku?
-To byl Smith? -Ano.
Je jich teď víc než jeden?
-Mnohem víc. -Jak je to možné?
Nevím.
Našel nějaký způsob, jak se zkopírovat.
-To s tebou chtěl udělat? -Nevím, co dělal...
ale pamatuji si ten pocit.
Jaký?
Jako tehdy v té chodbě.
Jako když jsem umíral.
Stroje kopou, aby se vyhly našemu obrannému systému.
Ale věřím, že se provrtají do některých potrubí, aby je ovládly.
Tato místa jsou klíčová, neboť věřím, že zde jsou zranitelné protiútokem.
Ačkoliv si mnozí myslí, naznačují, že jde o stejný útok, jakým čelíme již léta,
žádám tuto radu, aby si uvědomila pravdu:
Toto je nejnebezpečnější hrozba, jíž jsme kdy čelili.
A nebudeme-li jednat patřičně, nepřežijeme.
Veliteli Locku, rada si je dobře vědoma vážnosti tohoto útoku.
Máte naše svolení zařídit obranu veškerými nezbytnými prostředky..
-Děkuji, paní radní. -Avšak...
Chceme vědět, zda se Nabuchadnezar neozval.
Ne, paní radní, neozval, zatím ne.
Žádáme tedy, aby byla vyslána loď ke zjištění, co se stalo s Vyvoleným.
Kéž by to bylo možné, pane radní, ale nevěřím, že naše obrana si bude moci dovolit ztratit další loď.
Bude, veliteli, bude-li muset...
Jedné lodi může nalezení Nabuchadnezaru trvat dny. Tak vyšlete dvě.
-To je šílenství. -Pozor, veliteli.
Omluvte... mé zklamání, rado,
ale kéž bych dokázal pochopit vůli rady v této záležitosti.
Pochopení není pro spolupráci nezbytná.
-Žádáte mě, abych nařídil dvěma svým kapitánům... -Takového rozkazu není třeba.
Kapitáni jsou přítomni, mohou mluvit sami za sebe.
Rada vyzývá dva dobrovolníky na pomoc Nabuchadnezaru.
Jsou zde mezi vámi dva, kdož by odpověděli na takovouto výzvu?
Kapitán Soren z lodi Vigilant odpovídá na výzvu rady.
-Chápete situaci, kapitáne Sorene? -Ano, madam.
Děkuji vám, kapitáne. Je tu někdo další?
-Yimme, myslím, že bychom se měli přihlásit! -Proč? Zbláznil ses?
-Zavři zobák, Baine, než ti jednu vrazím.
Nikdo další?
Je těžké pro kohokoli riskovat svůj život, zvláště neví-li proč.
-Kapitán Niobe z lodi Logos odpovídá na výzvu rady. -Jakže?
-Děkuji, kapitáne Niobe. Veliteli Locku, máte své rozkazy.
Rada se témto odročuje.
-Niobe, co to děláš? -Co můžu.
Proč?
Protože něco se nikdy nezmění, Jasone.
A něco ano.
-Co vidíš, Neo? -Je to divné, kód je nějak jiný.
-Šifrovaný? -Možná.
Je to pro nás dobré nebo špatné?
Jako by každé patro bylo napojeno na výbušniny.
Špatné.
A jsme tu.
-Přejete si? -Ano. Rádi bychom hovořili s Merovingianem.
Samozřejmě. On vás již očekává.
Pojďte za mnou.
Á! Tady je, konečně! Neo, vyvolený osobně.
Správně? A legendární Morpheus.
A samozřejmě překrásná Trinity.
Tolik jsem toho o vás slyšel, jsem poctěn. Prosím, posaďte se! Připojte se!
Toto je má žena, Persefone.
Něco k jídlu? K pití?
Jde samozřejmě pouze o repliky --jako všechno okolo.
--mám to tu kvůli vzhledu.
-Ne, díky. -Samozřejmě. Kdo má čas?
Kdo má čas? Ovšem když si čas nikdy neuděláme, jak ho můžeme mít?
"Chateau Obrillion 1959" - výtečné víno.
Miluji francouzské víno. Stejně jako francouzštinu.
Zkusil jsem všechny jazyky, francouzština je můj nejoblíbenější. Fantastický jazyk.
Obzvláště na nadávky.
Je to jako vytírat si zadek sametem. Miluji to.
Vy víte, proč tu jsme.
Obchoduji s informacemi, vím všechno, co vědět mohu.
Otázkou je:
víte vy, proč tu jste?
Hledáme Klíčníka.
Ó ano, pravda. Klíčníka, samozřejmě.
To ale není důvod, to není ono proč.
Klíčník sám je pouze prostředkem k něčemu...
a tedy hledat jej znamená hledat prostředek, abyste udělali co?
Znáte odpověď na tu otázku.
Ale co vy?
Myslíte si, že znáte, ale neznáte. Jste tu, protože vás sem poslali.
Řekli vám, abyste sem šli - a tak jste poslechli.
Tak ovšem fungují všechny věci.
Víte, existuje jen jediná konstanta. Jediná univerzalita, která je skutečnou pravdou.
Kauzalita.
Akce, reakce.
Přičina a následek.
-Všechno začíná volbou. -Ne, špatně. Volba je iluzí...
vytvořená mezi těmi s mocí
a těmi bez ní.
Podívejte se támhle na tu ženu.
Bože... Jen se na ní podívejte.
Všechny okolo sebe ovlivňuje. Tak nápadná, tak měšťácká, tak nudná.
Ale počkejte...
Pohleďte, vidíte? Poslal jsem jí zákusek.
Velice zvláštní zákusek.
Sám jsem ho napsal.
Začíná tak jednoduše. Každá řádka programu...
vytváří nový efekt jako...
poezie.
Nejprve překvapení, žár...
tep se zrychlí.
Vídíš to, Neo, že ano?
Nechápe proč.
"Je to to víno? Ne. Tak co to je? Jaký je důvod?"
Po chvíli je to však jedno.
Po chvíli otázky zmizí...
a jediné, na čem záleží, je ten pocit sám.
A toto je podstata vesmíru.
Bojujeme s tím. Snažíme se to popřít silou.
Ale je to samozřejmě klam. Je to lež.
Pod naším vyrovnaným zevnějškem...
se ve skutečnosti naprosto...
nedokážeme ovládat.
Kauzalita.
Neutečeme jí.
Budeme navždy jejími otroky.
Takže, Neo, vy jste zde, abyste pochopili.
Abyste pochopili "proč?".
"Proč" je to, co nás od nich dělí.
Tebe ode mne.
"Proč", Neo, to znamená moc. Bez něj jsi bezmocný.
A takhle ke mě přijdete? Bez "proč?".
Bez moci. Dalšího článku v řetězci.
Ale nebojte se.
Jelikož vím, jak pěkně posloucháte rozkazy...
řeknu vám, co udělat teď.
Vrátit se a předat vědmě tuto zprávu:
její čas již téměř vypršel.
Mám teď něco na práci, takže se s vámi rozloučím.
-To není konec. -Ale ano, je.
Klíčník je můj a nevidím žádný důvod...
proč bych se ho měl vzdát.
Vůbec žádný důvod.
Kam jdeš?
Prosím, má drahá... Už jsem ti to řekl...
my všichni jsme oběti kauzality.
Vypil jsem příliš vína...
musím se jít vymočit
Příčina a následek.
Mějte se.
Dotkni se mě a ta ruka se už nikdy ničeho nedotkne.
-To nešlo zrovna podle plánu. -Jsi si jistý, že vědma neřekla nic dalšího?
-Ano. -Možná jsme něco udělali špatně.
-Nebo naopak neudělali. -Ne, co se stalo, stalo se a nemohlo se stát jinak.
-Jak to víš? -Pořád jsme naživu.
Jestli chcete Klíčníka, pojďte za mnou.
Vypadni.
Už mě štvou ty jeho plky.
Pořád a pořád... nafoukaný blbec.
Kdysi, když jsme sem přišli,
bylo to úplně jiné.
On byl úplně jiný.
Byl jako ty.
Dám ti, co chceš, ale ty musíš něco dát mně.
-Co? -Polibek.
Pardon?
Chci, abys mě políbil, jako bys líbal ji.
-Proč? -Miluješ ji a ona tebe.
Je to na vás tak vidět.
Kdysi dávno jsem ten pocit také znala.
Chci si vzpomenout, chci ho okusit.
To je vše.
Okusit to.
-Co takhle okusit tohle? -Trinity.
Tolik emocí pro něco tak malého. Vždyť... Je to jen polibek.
Proč bychom ti měli věřit?
Nedovedu-li vás ke Klíčníkovi, může mě zabít.
Dobrá.
Musíš to udělat, jako bych byla jí.
Dobrá.
Příšerné, zapomeňte na to.
Počkej.
Dobře.
Ano...
To bylo ono...
Závidím ti. Ale takové věci...
nemůže vydržet.
Pojďte se mnou.
Už zase?
V pořádku, hoši. Ti jsou tu se mnou.
Tihle hoši pracují pro mého manžela. Dělají za něho špinavou práci.
Jsou moc dobří, loajální. Že ano, chlapci?
-Jistě, paní. -Pocházejí z mnohem starší verze Matrixu.
Ale jako mnozí z té doby, působili víc problémů, než jich vyřešili.
Můj manžel si je nechal, protože je nesmírně obtížné je zničit.
Kolik lidí si nechává ve zbrani stříbrné kulky?
Můžeš buď běžet do restaurace za mým mužem a říci mu, co jsem udělala...
nebo tu můžeš zůstat a zemřít.
Je na dámských záchodcích.
Rychle.
-Jmenuji se Neo. -Ano, já jsem Klíčník.
Čekal jsem na vás.
Jak jsi mi to mohla udělat, Persefono? Zradilas mě.
Příčina a následek, lásko.
Příčina? K tomuhle přeci není žádná příčina. Jaká příčina?
Jaká příčina?
Co ta rtěnka, co máš ještě na sobě?
Rtěnka?
Co je to za šílenost. Nemám na sobě žádnou rtěnku.
Nelíbala tě na obličej, lásko.
To nic nebylo. Vážně. Je to hra, jen hra.
Tohle také. Bav se.
Dobrá.
Uvidíme, kam až to zajde.
Vy dva... dojděte pro Klíčníka.
To je pěkný trik.
Nemohu se vrátit!
-Postarám se o ně. -'Postaráš'? Ty se o nás 'postaráš'?
Víš, tví předchůdci měli mnohem více úcty.
No dobrá, úplně neschopný nejsi.
Zabte ho.
Vidíte? Je to jen člověk.
Zatraceně, ženská, já z tebe budu mít smrt.
Zapamatuj si má slova, chlapče, a to pozorně.
Přežil jsem tvé předchůdce. A přežiji i tebe!
-Kam jdeme? -Jinam. Vždy je jiná cesta.
Zavřete, rychle!
Nemohl by sis pospíšit?
Utíkejte!
Ustup od těch dveří.
Za to tě dostane.
Jako nový.
Polož zbraň.
Zůstaň s ním.
-A co Neo? -Zvládne to.
Přesedněte si.
Sakra!
-Operátor. -Linku, kde jsem?
Tomu nebudeš věřit. Jsi v horách.
-Opravdu? -Bude trvat najít ti východ.
-Sakra! -Co?
Ta dvojčata jdou po Morpheovi a Trinity a nemám pro ně východ.
-Kde jsou? -V centru města, asi 500 mil na jih.
-Operátor. -Dostaň nás odsud, Linku.
-To nebude lehké, pane. -Vím. Jsme ve vnitřním okruhu.
Ano, pane. A jediný východ, co jsem našel je...
-Winslowský nájezd. -Dálnice?
Ano, pane.
-Zvládneme to. -Pane, myslím že...
Sakra, jsou za vámi!
-Budou střílet! -Ne!
Držte se!
-Bude tam teď skutečně horko. -Sleduješ to, Linku?
Ano, pane. Vydali na vás zatykače a blíží se k vám 8 policejních aut.
Nějaké návrhy?
-Doprava! -Doprava, teď!
Přes plot a dostanete se k tunelu vedoucí na 101.
Mám to, pane. Jste si jist, pane? Je to nebezpečné a za 14 let, co jsem operátorem
-jsem nikdy... -Linku! Co jsem ti říkal?
Ano, pane. Věřím vám, pane. Winslowský nájezd, budu připraven.
-Hodný hoch. -Vždys mi říkal, abych se držela mimo dálnice.
-To je pravda. -Řikals, že je to sebevražda.
Doufejme tedy, že jsem se mýlil.
-Operátor. -Linku, tady Niobe. Poslali nás, abychom vás přivezli.
-Potřebuji mluvit s Morpheem. -Věřte mi, Niobe, potřebuje vás.
-Kde je? -Následujte sirény.
Opakuji, směřují...
-Máme je. -Emigrant je primárním cílem.
Jeď!
-Začínáme se rozrušovat. -To tedy ano.
Trinity! Dostaň ho odsud.
Jdeme!
Přejeď ho.
-Morpheus! -Je v pořádku, pokračuj.
Jdeme.
Potřebuji nahrát program na nastartování motorky bez klíčků.
-Žádný problém... jaká třída, jaká motorka? -Moment.
Zruš to. Vy jste ale užitečný.
Naskočte.
-Ona nic neznamená. -Najděte emigranta.
-Máme je. -1 Adam 12, odpověz.
K zemi.
Mám tě.
Je dobrá.
Už nejsi potřeba.
Děláme jen to, k čemu jsme určeni.
Pak jste určen už pro jedinou věc...
vymazání.
Pořádně mu to nandej.
Neo, jestli tam jsi, docela by se mi hodila nějaká pomoc.
Co to je?
Ano! Ano!
Pane. Máme potvrzení z Icaru.
-První dvě lodě jsou připraveny na protiútok. -Dobře.
-Nějaké změny? -Zdá se, že tu narazili na železnou rudu, ta je zpomalila.
-Na jak dlouho? -Asi hodinu.
-To nám dává něco přes 9 hodin. -Ano, pane.
Ano, pane.
Existuje budova...
uvnitř té budovy je patro, kam nejede žádný výtah.
Kam nevedou žádné schody.
To patro je plné dveří,
které vedou na mnohá místa.
Skrytá místa.
Jedny dveře jsou ale zvláštní.
Jedny vedou ke Zdroji.
Budova je chráněna velmi silným bezpečnostním systémem.
Každý alarm spustí bombu.
-Bombu? Říkal bombu?
Ale jako každý systém má i tento slabinu.
Systém je založen na pravidlech budovy.
Jeden systém postavený na jiném.
-Elektřina. -Selže-li jeden, selže i druhý.
-Žádná elektřina, žádné alarmy. -Museli bychom vyřadit z provozu
celý blok, abychom odstřihli takovou budovu. -Ne jeden, 27.
27 bloků?
Je tam elektrárna.
Musí být zničena.
-Určitě mají nějakou pojistku. -Ano, mají pohotovostní systém.
Musíte se dostat do jádra rozvodné sítě.
Musíte deaktivovat pohotovostní systém. K čemu nás potřebujete?
Neo by dokázal jednoduše vyřadit oba.
-Na to není čas. -Jak to?
Jakmile budou dveře bez ochrany, spojení bude přerušeno. Ale napřed se musí udělat jiné spojení.
-Jak dlouho to bude trvat? -Přesně 314 sekund.
Něco přes 5 minut.
To je doba trvání toho okna. Pouze vyvolený může otevřít ty dveře...
a pouze během té doby se ty dveře dají otevřít.
Jak to všechno víte?
Vím to, protože to musím vědět.
Je to můj účel.
To je důvod, proč tu jsem.
Stejný důvod, proč jsme tu všichni.
Neo, vím, že se něco děje.
Nemusíš mi to říkat.
Chci jen, abys věděl, že tu jsem.
Všechno se musí provést najednou.
Ublížit to nemůže.
Selže-li jeden...
selžou všichni.
O půlnoci je v obou budovách střídání směn stráží.
O půlnoci udeříme.
Hej!
-Počítat ovečky můžeš doma. -Proč? Tady za to platí.
Fajn.
-Jsou tam. -Kolik času?
12 minut.
Sakra!
Celý život bojujeme tuto válku.
Dnes v noci, věřím, ji můžeme ukončit.
Dnešek není náhodou.
Nejsou žádné náhody.
Nejsme tu náhodou.
Nevěřím na náhody.
Když vidím tři úkoly,
tři kapitány,
tři lodě.
Nevidím žádnou shodu náhod.
Vidím v tom prozřetelnost,
vidím v tom účel.
Věřím, že je naším osudem být zde
Je to naše poslání.
Věřím, že tato noc je pro každého z nás...
tím skutečným a pravým...
smyslem našeho života.
Chtěl bych tě o něco požádat, ale nevím jak.
Slibuji ti, že budu-li moci, udělám to.
Co kdybych tě požádal, abys do toho nešla?
Ať se děje co děje.
Abys nechodila do Matrixu.
Proč?
Prosím.
Dobře.
Co se děje, Niobe?
Nemůžu si pomoci, Morphee. Co když se mýlíš?
Co když proroctví a tohle vše jsou jen kecy?
Pak možná budeme zítra všichni mrtví.
Ale jak by se to lišilo od jakéhokoli jiného dne?
Toto je válka...
a my jsme vojáci.
Smrt si pro nás může přijít kdykoliv...
a kdekoliv.
Máme společnost!
Nyní se zamyslete nad jinou možností:
co když mám pravdu?
Co když je proroctví pravdivé?
Co když zítra by mohlo být po válce?
Nemá cenu za to bojovat?
Nemá cenu za to umírat?
-Čas? -3 minuty.
Už jsem skoro tam.
Hotovo.
-Najdi ostatní. -Mám Niobe.
-Jsou už mimo elektrárnu. -A co Soren?
Tady.
Jsou uvnitř ale...
Nehýbou se.
A je to, jdeme..
Zavolej hned Nea.
Ztratil jsem ho. Už jsou v portálu.
Co elektřina?
Všechno funguje. Pohotovostní systém už obnovuje sítě.
Ježíši.
Jakmile otevřou ty dveře...
je po všem.
To teda ne.
Co děláš? Trinity!
Nebudu tu stát a dívat se. Nebudu čekat, až zemřou.
Trinity, mluvíme tu o méně než 5 minutách.
Za 5 minut celou tu zatracenou budovu rozsekám na kusy.
-Jak ještě daleko? -Tady. Tady je to.
Je mi líto, tohle je slepá ulička.
To bude nejrychlejší nabourání, co jsem kdy udělal.
Blíž tě nedostanu. Měla by sis nechat narůst křídla.
-Operátor! -Jsem uvnitř.
Do toho, 65. patro.
Zas vypadáte překvapeně... že mě vidíte, pane Andersone.
V tom je mezi námi ten rozdíl. Já jsem vás čekal.
Co chcete, Smithi?
Ještě jste na to nepřišel?
Používáte všechny svaly kromě toho nejdůležitějšího.
Chci to samé, co vy. Chci všechno.
Co tak kulku z téhle pistole?
Do toho, střílej.
Nejlepší na mě je...
že je mě tolik.
Kriste! Co se tu stalo?
Ani se nehněte!
Když nás nepřemůžeš, připoj se k nám.
Morphee!
Ještě nic. Nevím, co dělají, ale mají už jen dvě minuty.
Minuta.
Dělej.
Prosím.
Zab je.
Jsou tam. Nemohu tomu uvěřit.
Bylo to předurčeno.
Morphee, tamty dveře...
vás zavedou domů.
Ty víš, jaké dveře. Pospěš, Neo.
Trinity, mám tu nějakou vážnou aktivitu pohybující se k tobě.
Zdravím, Neo.
Kdo jsi?
Architekt. To já jsem vytvořil Matrix.
Čekal jsem na tebe.
Máš mnoho otázek
a ač tento proces ovlivnil tvé vědomí,
stále a nezvratně jsi pořád člověkem.
Některé mé odpovědi tedy pochopíš a některé ne.
Obdobně, ač tvá první otázka je pro tebe nejpalčivější, ať si to uvědomuješ či ne, je též tou nejzbytečnější.
Proč jsem tu?
Tvůj život je součtem zbytků nevyvážených rovnic
vnesených do programu tvořícího Matrix.
Jsi projevem anomálie - již jsem přes svou veškerou upřímnou snahu nedokázal vyloučit -
-z toho, co je jinak dokonalá harmonie matematické přesnosti.
Byť vážná snaha se jim vyhnout zůstává mým břemenem, nejsou neočekávané, a tudíž mimo možnost kontroly.
Což tě nevyhnutelně zavedlo... ...sem.
Neodpověděl jste na mou otázku.
Správně.
Zajímavé. Byl jsi rychlejší než ostatní.
-Ostatní? -Jací ostatní? -Kolik? -Neodpověděl jste!
Matrix je starší, než si myslíš.
Já dávám přednost počítání celých intervalů mezi výskyty jednotlivých anomálií,
v kterémžto případě toto... je šestá verze.
-Nesmysl. -Kecy! -A co těch 5 přede mnou!
Jsou jen dvě možná vysvětlení: buď mi to nikdo neřekl nebo to nikdo neví.
Přesně. Jak sis bezpochyby domyslel, anomálie je systémová,
vytváří výkyvy i v těch nejzákladnějších rovnicích.
-Nemůžeš mě kontrolovat! -Rozmlátim tě na kusy, dědku! -K čertu s tebou!
Výběr. Tím problémem je výběr.
První Matrix, který jsem vytvořil, byl zcela přirozeně dokonalý. Byl uměleckým dílem.
Bezchybný, úžasný, byl triumfem, který se rovnal pouze monumentální chybě.
Nevyhnutelnost jeho osudu je mi teď jasná jako následek nedokonalosti vrozené každé lidské bytosti.
Tak jsem jej přestavěl, na základě vašich dějin,
aby přesněji odrážel proměnlivost a grotesknost vaší povahy.
Avšak zase jsem byl zklamán neúspěchem.
Pochopil jsem proto, že odpověď mi unikala,
protože vyžadovala méně myšlení nebo snad bytost méně se pohybující v oblasti zdokonalování.
Odpověď však nalezl někdo jiný, jeden intuitivní program.
původně vytvořený ke zkoumání jistých aspektů lidské duše.
Pokud já jsem otcem Matrixu, ona by byla nepochybně jeho matkou.
Vědma.
Prosím.
Jak jsem řekl, přišla na řešení, kdy téměř 99% všech testovaných subjektů přijalo program, byla-li jim ponechána volba, byť
si ji uvědomovali jen na podvědomé úrovni.
Ač toto řešení fungovalo, bylo očividně chybné v základu, a tudíž tvořilo tu jinak neslučitelnou systémovou anomálii.
které, pokud by nebyly zastaveny, by mohly ohrozit systém samotný.
Tedy ti, jež program odmítli, byť jich byla menšina, pokud by nebyli zastaveni,
by představovali zvyšující se pravděpodobnost zkázy.
Jde o Sion.
Jsi zde, protože Sion bude co nevidět zničen.
Jeho každý živý obyvatel odstraněn, jeho celá existence vymazána.
-Blbost! -Blbost!
Popření je nejpředvídatelnější z lidských reakcí.
Buď ale ujištěn, že jej zničíme již pošesté.
A jsme v tom čím dál efektivnější.
Funkcí Vyvoleného je teď vrátit se ke Zdroji a dočasně zanést do kódu, který neseš, prvotní program.
Poté budeš nucen z Matrixu zvolit 23 lidí.
16 žen a 7 mužů, abys znovu postavil Sion.
Neúspěch při tomto postupu povede ke konečnému zhroucení systému, které by
zabilo všechny připojené na Matrix.
Což, ve spojení se zničením Sionu, nakonec vyústí v konečné vyhynutí celé lidské rasy.
Nedovolíte, aby se to stalo. Nemůžete. Potřebujete lidské bytosti, abyste přežili.
Jsou jisté úrovně přežívání, které jsme ochotni přijmout.
Avšak podstatná věc je ta, zda ty jsi připraven nést odpovědnost za smrt každé živé bytosti v tomto světě.
Je zajímavé číst tvé reakce.
Tvých pět předchůdců bylo dík vzoru postaveno na podobné predikaci neustálého utvrzování,
jež mělo za účel vytvořit pocit hlubokého sepjetí se zbytkem vašeho druhu, zjednodušuje tak funkci Vyvoleného.
Zatímco ostatní jej prožívali velmi obecně, Tvůj prožitek je daleko, daleko konkrétnější.
Obzvláště... láska.
Trinity.
Apropo, vstoupila do Matrixu, aby zachránila tvůj život za cenu svého vlastního.
Ne.n
Což nás nakonec přivádí ke chvíli pravdy,
kde je v základní chybě konečně vyjádřen a v anomálii odhalen jak počátek tak i konec.
Jsou tu dvoje dveře:
Dveře vpravo vedou ke Zdroji a záchraně Sionu.
Dveře vlevo vedou zpět do Matrixu, k ní i ke konci tvého druhu.
Jak jsi příhodně řekl, tím probléme je ...volba.
Ale my už víme, co uděláš, že? Už vidím tu řetězovou reakci,
chemický iniciátor, který navozuje nával emoci zvláště vytvořenou za účelem přemožení logiky a rozumu.
Emoce, jež tě zaslepuje před jasnou pravdou:
Ona zemře a ty nemůžeš udělat nic, čím bys tomu zabránil.
Naděje, to je nejzákladnější lidská iluze a zároveň zdroj vaší největší síly i vaší největší slabosti.
Být vámi, doufal bych, že se už nesejdeme.
Nesejdeme.
Máme vážnou situaci, pane.
Ale ne.
Co to je?
Ať to je cokoli, pohybuje se to rychleji než cokoli, co jsem kdy viděl.
Sakra, on jí chytil!a
-Neo, musela jsem. -Já vím.
Kulka je pořád uvnitř.
Trinity.
Neumírej mi.
Omlouvám se.
Trinity?
Trinity.
Vím, že mě slyšíš.
Já tě neopustím.
Nemohu.
Miluji tě zatraceně moc.
Tohle já nezvládnu...
Zdá se, že jsme vyrovnaní.
Nechápu to.
Všechno jsme udělali, jak jsme měli.
Jakmile se Vyvolený dostane ke Zdroji
válka měla skončit. -Za 24 hodin skončí.
-Cože? -Pokud něco neuděláme do 24 hodin, Sion bude zničen.
-Co? -Jak to víš?
-Řekl mi, že se to stane. -Kdo?
Na tom nezáleží.
-Věřil jsem mu. -To není možné. Proroctví říká...
Byla to lež, Morphee.
Proroctví byla lež.
Vyvolený neměl nikdy nic ukončit.
Bylo to všechno další způsob nadvlády systému.
Tomu já nevěřím.
Sám jsi to řekl.
Jak může být proroctví pravdivé, když válka neskončila?
Je mi líto.
Vím že to není lehké slyšet, ale přísahám, že je to pravda.
-Co budeme dělat? -Nevím.
Ne!
-Co to dělají? -Jsou mimo dosah EM pulsu.
Je to bomba.
Musíme odtud zmizet.
Hned.
"Měl jsem sen...
a ten sen vyprchal."
Už přicházejí.
Jdeme, Morphee.
-Nestihneme to. -Musíme to zkusit.
-Pojď! -Něco je jinak.
Co?
Cítím je.
Neo!
Co se stalo?
Nevím.
To je Kladivo.
Je v jakémsi komatu.
Ale jeho životní funkce jsou stabilní.
A co ty?
Jsem v pořádku.
Měla by sis trochu odpočinout.
Ne, zůstanu tu u něho.
Lock měl pravdu. Předpokládal, že stroje odříznou některá hlavní potrubí z a do Sionu.
Myslel si, že protiútok je snad překvapí. Znělo to dobře.
Myslím, že jsme měli šanci, Ale pak to někdo poťal.
Někdo spustil EM puls, ještě než jsme byli na pozicích.
Pět lodí bylo ihned sraženo.
Když se stroje dostali skrz, nebyla to bitva... byl to masakr.
Byla to nehoda? Nějaké selhání přístrojů?
-To nikdo neví. -Někdo přece.
Kdo?
Jakmile s námi stroje skoncovaly, začaly znovu kopat.
Vrátili jsme se podívat, zda někdo nepřežil.
Někoho jste našli...
Pouze jednoho.
-=pokračování příště=-
Překlad a výroba titulků:(C) Milan Kučera, 2003