DER VAR ENGANG
Som alle store ædelstene, har den en fejl.
- En fejl? - Den mindste fejl, Deres Excellence.
Langt inde i stenen kan De se en lillebitte misfarvning.
Den ligner et dyr.
- Et dyr? - En panter på spring.
En lyserød panter.
Kom her, Dala.
En gave til din fader fra hans taknemmelige folk. En dag er den din.
Verdens mest fabelagtige diamant. Kom nærmere.
ROM
SAMTIDIG
I HOLLYWOOD
Tak. Glem ikke at levere tøjet tilbage.
- Matte eller blanke? - Jeg vil have dem med det samme.
Man skal ikke skynde på et geni.
Så skynder jeg mig.
Glem nu ikke garderoben.
Hvad laver du?
Hvor er alle henne?
- Kom herud. - Hvem er det?
- Kom ud eller vi sparker døren ind. - Øjeblik.
- Kan jeg hjælpe? - Hvor er han?
- Hvem? - George Lytton.
Han skylder mig 40000, og Big Joe skal man ikke snyde.
Jeg er fotograf, ikke inkassator. Jeg tog bare hans billede.
- Hvad slags? - Et eksamensbillede.
- Hans hvad? - Eksamensbillede.
Efter ham.
SAMTIDIG
l PARIS
"Fantomet" slår til igen. Ædelstene for en halv million stjålet.
De er en halv million værd, vi tager 300000.
Jeg skal gøre, hvad jeg kan, men varerne er brandvarme.
Du bliver her. Kom med mig.
Kom så.
Værsgo.
Hun er på vej ned igen.
Vi må finde det kvindemenneske.
- Hvad var det? - Vi har ikke meget at gå efter.
169 cm høj, sort hår og iført en lys frakke.
De lod hæleren undslippe. Han kunne have sladret til os.
- Vi fanger ham. - Det skal vi.
Kvinden er vor første forbindelse til Fantomet.
- Din kone er her, hr. Politiinspektør. - Vis hende ind.
Det var alt, Henri.
- Goddag, kæreste. - Min engel.
SAMTIDIG
l CORTINA D'AMPEZZO
Amber, hvordan har du det?
Hertuginde, hvor er det dejligt, du kunne komme.
Hvordan har du det? Goddag, skat.
- Du kender vel Monica? - Du var fremragende i din sidste film.
- Hvad siger han? - Han vil have, du møder hans kusine.
- Hans kvartkusine. - Se, det er noget andet.
- Hvem er det? - Prinsesse Dala.
Undskyld mig.
Miss Angela Dunning.
Deres Højhed?
OPRØRERE KRÆVER FABELAGTIG ÆDELSTEN TILBAGE FRA PRINSESSE
Deres Højhed.
Goddag. Det er mig en usigelig ære.
Alle er helt vilde efter at møde Dem.
KIDNAPNING l MORGEN
Godmorgen, Deres Højhed. De er en dygtig skiløber.
Tak.
Hjælp.
Nogen har taget min slæde. Amber...
Min hund.
Lad mig om det, frue.
- Hvad skete der? - Aner det ikke.
En bevæbnet mand tog slæden og Amber.
Det er alle tiders chance for at holde ferie.
Undskyld, jeg har benet i klemme. Jeg undskylder ulejligheden.
Ved du, hvem det var? Det var sir Charles?
- Sir Charles Lytton. - Jaså?
Jeg er politiinspektør Clouseau. Dette er fru Clouseau.
Undskyld, min skat.
- Det er okay, min elskede. - Undskyld mig.
- Ved du, at du er helt forrygende? - Det siger du jo.
Hvordan køber du alt det for en politiinspektørs løn?
Hvor mange kvinder formår at spare nok af husholdningspengene til en minkpels?
- Det er ikke let. - Du er en konstant modsigelse.
Jeg er blot en forelsket kvinde, min egen.
Undskyld, elskede. Undskyld mig.
Det er helt i orden.
Kom du noget til?
- Jeg har det fint. - Er du nu sikker?
Elskede, det er jeg ked af.
Jeg må snakke forretninger med hoteldirektøren.
Derefter vender jeg straks tilbage til dig, min elskede.
- Hvordan gik det? - Helt perfekt.
Kom ind.
Prinsesse Dala er bekymret for Deres kvæstelser.
Vær sød at takke hende og sig, at der intet er at bekymre sig for.
I så fald byder Hendes Højhed på middag i aften i hendes alpehytte.
Det vil være mig en glæde.
Du kender vist mr Tucker fra Lloyds.
- De forsikrer den Lyserøde Panter. - For en halv million pund.
Fantomet vil helt sikkert forsøge at stjæle den Lyserøde Panter.
Men når han gør, venter jeg på ham.
Tror du, Fantomet er en af miss Dunnings gæster?
Det er teorien. Jeg må have gæsternes navne og værelsesnumre.
Selvfølgelig.
- Har prinsessen smykket med sig? - Hun sagde blot, det var i sikkerhed.
- Er det ikke her, er det i Rom. - Mine mænd holder øje med villaen der.
Med al den planlægning kan det ikke lykkes for Fantomet.
Med al den planlægning har han slået til i 20 år.
Man skal endelig ikke undervurdere ham.
Verdens mest durkdrevne skurk.
- Har du aldrig set ham? - Kun én gang.
For fem år siden så jeg et kort glimt...
Undskyld. Et kort glimt af ham, da han stak af.
På forunderlig vis kan man kun beundre manden,
hans unikke flair for dramatik.
- Han vinkede faktisk farvel til mig. - Fascinerende.
Men denne gang vinker jeg farvel til ham, når han ryger i fængsel.
Godaften.
Hendes Højhed kommer straks. Vil De have en drink?
Jeg vil gerne have en brandy.
- Deres Højhed. - Godaften, sir Charles.
Er der nyt om Deres søde, lille hund?
Jeg kan forvente et brev om løsepenge.
Jeg er dybt taknemmelig for, hvad De prøvede at gøre.
Det var så lidt.
Sid ned.
- Noget at drikke? - Jeg drikker ikke.
Aldrig?
Jeg er ret tilfreds med virkeligheden. Jeg behøver ingen virkelighedsflugt.
Jeg nyder virkeligheden. For mig omfatter den bare en ordentlig hivert.
- På den anden side ryger jeg ikke. - Det er en beskidt vane.
For alle de beskidte vaner, vi holder så meget af. Lechaim.
Hvadbehager?
Det betyder, "For Deres helbred og tak for middagsinvitationen."
Det er ikke ofte, jeg dinerer alene med en smuk prinsesse.
Jeg er ked af at skuffe Dem, men det gør De heller ikke i aften.
- Men jeg troede, at... - Vi skal spise sammen, men ikke alene.
Endelig. Vi har travet gennem istapper til op over begge ører.
Deres Højhed, hvor er det sødt af Dem at invitere mig i aften.
De har gjort Cortina til noget særligt for mig.
Goddag, kære ven.
Rør dig endelig ikke, min søde.
Er han ikke skøn, Deres Højhed? Sådan et enestående offer.
Godaften.
- Må jeg bede om en cigaret, kære? - Selvfølgelig, min skat.
- Værsgo, elskede. - Tak.
- Ja? - Whisky med is.
Hvor underligt.
Tak.
- Mig en fornøjelse. - Tusind tak.
Jeg leder efter min onkel, sir Charles Lytton.
- Jamen dog, skat. - Kan jeg hente noget vand til Dem?
- Hold hænderne over hovedet. - Og læn dig frem.
- Undskyld, kære. - Er du uskadt?
Er du uskadt, min egen?
- Jeg er straks tilbage. - Ja, min egen.
Sid ned.
Hun har hoste i halsen.
Hun viste sig at være en mand.
Det passer sandelig.
Deres Højhed, De må lade mig holde en fest for Dem.
Jeg lover, det bliver alle tiders fest.
- Sikkert. - Måske har De andre planer?
Tværtimod, det lyder sjovt. Vil De invitere sir Charles?
Charles har en affære på Capri. Han holder sine egne fester.
Jeg har læst om dem.
De er fabelagtige. Vi kalder ham Jongløren.
Han kan jonglere med ti piger ad gangen og gøre dem alle glade.
- En nutidens Don Juan. - Nemlig.
Der er en forskel. Don Juan måtte forcere balkoner og udkæmpe dueller,
og holde sine kvinder adskilt, så vidt jeg har forstået.
Charles kører Ferrari, har hovednøgle og laver fællesarrangementer.
- Men de har noget til fælles. - Hvad, Deres Højhed?
- Måske er det bedst at glemme det. - Charles er ligeglad.
- Alle gør grin med ham. - Værsgo, frue.
Jeg tror, at alle midaldrende ungkarle, der aldrig har stiftet familie,
og som bruger al sin tid på at erobre den ene efter den anden,
prøver at bevise noget, han aldrig kan bevise.
- Og hvad er det? - At han er en mand.
Du spøger.
- Det er indviklet, men dybest set sandt. - Hvad siger du, Charles?
Teorien er blevet en fortærsket, freudiansk kliché.
- Men sand. - Jeg har ikke været en tur på briksen.
Det passer ikke. Det er en del af problemet.
Hvor forfriskende at finde en kongelig med god forstand.
Charles, finder du dig bare i det?
Ja. Frue, mit ben værker. Vil De have mig undskyldt?
- Det var pokkers. - Utroligt.
- Benet? - Jeg anede ingenting.
Det beviser blot, at én gang jo skal være den første. Vi ler sidst.
Simone.
Jacques, jeg fryser stadig.
Hvad med endnu et tæppe, elskede?
Så gerne, elskede.
Værsgo.
Jacques, lyset.
- Hvad, min skat? - Det hjælper ikke.
Måske et glas varm mælk.
Men jeg tror ikke, der er mere roomservice, elskede.
- Det havde jeg glemt. - Ser du... De er gået hjem.
Det er lige meget.
Se nu.
Hvis min due vil have et glas mælk, så skal hun få et.
Om jeg så skal tvinge dem til at åbne køkkenet.
Hun skal altid have mælk, uanset hvad, varm eller kold.
- Varm. - Det var det, jeg sagde.
Derind med den.
Sødeste, jeg må tale med dig.
Jeg har sendt Jacques ud efter mælk. Jeg har kun et øjeblik.
- Lad os få det bedste ud af det. - Hold op.
- Det var din idé. - Men du er den forkerte...
Den forkerte mand? Troede du, jeg var...?
Jeg troede, du var den, du er. Men jeg er for impulsiv.
Det her er helt forkert...
Måske en anden gang.
- Værsgo, min elskede. - Tak.
Det var alt, de havde.
Man kan intet få her på hotellet. Jeg måtte tvinge det fra dem.
Elskede, min elskede skat.
Hvad er der galt?
Dine fødder er iskolde. Har du været oppe?
Nej da.
Varm dem på mig.
Det er prinsesse Dala. Jeg tænkte, du måske ville komme til en drink.
- Jeg vil så gerne være venner. - Det ville jeg gerne.
- Men jeg har frygtelig ondt i benet. - Så en anden gang.
Kom herover i stedet. Mit ben gør kun ondt, når jeg går,
så måske kunne du gå, og jeg kunne tage drinken.
Medmindre du mener, det er upassende at komme til en mands værelse.
Jeg er der om fem minutter. Farvel, sir Charles.
Jeg ved ikke, hvad der er galt. Jeg er helt anspændt.
Det har vi løst før.
Du mener da ikke... Det synes jeg ikke, du skal.
Bare rolig. Jeg gør det meget nænsomt.
- Er du sikker? - Det plejer altid at virke.
Hvorfor skulle det ikke virke nu? Slap af og overlad alt til mig.
- Ja, min elskede? - Jeg tror ikke, det er en god idé.
- Hjælper det ikke? - Desværre.
Jeg tror, jeg tager en sovepille.
Jeg henter den til dig.
Du kan da også tage en. Du trænger til hvile.
Så gør jeg måske det.
Værsgo, min egen.
Tak, engel.
Stakkels Jacques.
Har man set én Stradivarius, har man set dem alle.
Frue.
Jeg anede ikke, det var så sent.
Sid ned og slap af. Her er et glas dejlig champagne.
- Jeg drikker jo ikke. - Champagne er ikke at drikke.
Det er minimum alkohol og maksimum selskabelighed.
- Det strider imod mine principper. - Jeg tænkte, det ville bryde isen.
Du læste mig rigtig lektien i aften.
Din analyse var ganske indsigtsfuld.
- Men ikke særlig elskværdig. - Hvorfor gjorde du det?
Jeg kunne ikke lide dig. Det er svært at forstå en mand som dig.
Vi har begge vort omdømme. Måske er mit lidt mere offentligt,
men du har givet pressen et ganske bestemt image.
- Det ved jeg. - Er du?
- Hvad? - Jomfrudronningen?
- Jeg er ingen dronning. - Det er kun et halvt svar.
Den viljestærke hersker, der sidder i sit elfenbenstårn,
uberørt, ugift og utilnærmelig?
Havde du kendt min far, ville du forstå.
Han var den absolutte hersker. Han styrede folket med en jernnæve.
Men han gav mig en hvid pony, da jeg fyldte fem år.
Han tog ofte fejl,
men hans beslutninger var baseret på hans forgængeres.
Jeg lærte vestlige manerer, så jeg endte som lidt af hvert, et paradoks.
Ekstremer er svære at forene.
Tag et glas champagne. Det udøver mirakler for ekstremer.
Det har ofte dannet kimen til langvarige venskaber.
- Stoler du ikke på mig? - Nej.
- Er du bange? - Nej.
Jeg var tre år gammel, da jeg red på min første elefant.
Jeg var seks på min første safrari.
Frasari.
Storvildtjagt.
Og jeg var ti, da jeg skød min første tiger.
Men jeg glemmer aldrig min søde, lille pony.
Hvornår skød du den?
Nu laver du sjov igen. Du kan slet ikke lide dyr.
Stol aldrig på en mand, der ikke kan lide dyr.
Og stol aldrig på et dyr, der ikke kan lide mennesker.
Hvorfor kan du ikke lide mennesker?
Det kan jeg godt.
Det er ellers mig, der ikke skal kunne lide dem.
Altså mennesker. Ikke?
Hvis du siger det.
Det siger jeg ikke.
- Du siger det, ikke? - Jeg siger det.
Og noget helt andet. Du fortalte ikke sandheden.
- Om hvad? - Champagne.
Mand, hvor du småløj.
Du sagde noget om ekstremer.
Det udøver mirakler for dem.
Det gør mere end det. Det gør læberne følelsesløse.
Jeg kan ikke mærke dem. Er de der stadig?
Lad os se efter engang.
Det sagde du altså ikke noget om.
Det nytter ikke. Jeg kan ikke mærke det.
Fanget i dit eget garn.
Det skal man ikke sige, når ens læber er følelsesløse.
Jeg er hønefuld.
- Hvis det er sådan, man siger. - Det er det.
Du er en løgner og bedrager. Du tror, du kan udnytte mig.
- Det tror du, jeg kan. - Det ved jeg, du kan.
Det var planen, ikke?
At give mig champagne, bryde hæmningerne og så vupti.
Så er det slut med Jomfrudronningen.
- Vi er løbet tør for champagne. - Jeg henter en flaske til.
Jeg vil helst være ved bevidsthed, så jeg kan følge med i forførelsen.
For du bliver nok overrasket.
Jeg har ubetydningsfulde venner.
Lægger du an på mig, pudser jeg den på dig.
Forstået? Rører han sig en millimeter, så angrib uden nåde.
Kan du se?
Du er i mindretal, to mod en.
Og jeg er ligeglad med, om du kan jonglere.
- Hvad? - Jeg sagde ikke noget.
Er du blevet mundlam?
Har han lam i munden?
Min ven siger nej. Hvorfor siger du så ikke noget?
Jeg kunne ikke komme i tanke om noget.
Kysser du mig ikke igen?
Lad gå.
Ved du hvad? Det der kunne jeg mærke.
Igen.
Var jeg min far, ville jeg få dig torteret.
Var du din far, ville jeg nok ikke have kysset dig.
Godt tænkt.
Nu vi ved, hvem jeg er, hvad vil du så gøre ved det?
Du er ingen god ven. Du skulle jo angribe.
Ingen venner. Nu er jeg i mindretal.
Jeg troede, vi var venner.
Du er Jongløren. Jeg er Jomfrudronningen.
Nogen skal jo vinde.
Sådan opfører venner sig ikke.
Vil du være venner? Eller vil du vinde?
Vil du virkelig vide det?
Hvad er der galt?
Jeg har det ikke så... Jeg tror, jeg...
Farvel.
Sødeste.
Frue?
Deres Højhed.
Tak.
Sådan.
Goddag, onkel Charles.
George.
Godmorgen. Hvad er det med en nevø?
- Hvordan ved du det? - Jeg traf ham i baren.
- Det var det, jeg prøvede at forklare. - Hvad skete der?
- Jacques fandt mig. - Jeg ledte overalt efter dig.
Jeg ledte efter dig. Jeg var nær kravlet i seng med nevøen.
- Hvadbehager? - Jeg ordnede det.
Han havde en hård aften. Jeg lagde nær prinsessen i seng med ham.
- Jaså? - Hvad har du der?
Et brev. "Kære onkel Charles, du skal ikke bekymre dig."
"Jeg er hos prinsessen for at undskylde for i går aftes."
Undskylde for hvad?
Det må have været pinligt, at forvente én mand, og så...
Hun ventede ikke nogen. Hun fik lidt champagne og måtte hvile sig.
- Naturligvis. - Tænk, at han overtog værelset.
- Vidste du ikke, han kom? - Vi har ikke ses længe.
- Men hvem er han? - Han er altså min nevø.
Han er min afdøde brors søn. Jeg har passet ham, siden han var ti.
Sendt ham til de bedste skoler i Amerika. Han klarede sig flot.
Han er lige blevet færdig på universitetet.
- Er han ikke lidt gammel til det? - Han var to år i hæren.
Så røg der et år til på grund af en tropesygdom.
Han er meget tiltrækkende.
Ligner resten af familien. Men vi har intet til fælles.
Han vier sit liv til uddannelse, er mønsterelev, kan ikke lide sport,
og han har aldrig nævnt piger.
Ikke desto mindre ved han udmærket, hvad piger er.
- Jeg var nær aldrig sluppet væk. - Du spøger.
Det var en lettelse at komme tilbage til Jacques og hans violin.
Gør vi ikke noget, ødelægger han det hele.
Du mener, hvis jeg ikke gør noget.
Han er bare en ung knægt, der ikke er så bekendt med verden.
Fordi han bruger al sin tid i soveværelset.
- Du overrasker mig. - Jeg kan klare det.
Faktisk er det ganske fængslende.
Især hvis familieligheden stikker dybere, end du tror.
- Jeg er misundelig. - Så er vi i samme båd.
Du misunder George, og jeg misunder prinsessen.
Jeg ved ikke, hvad jeg vil. Måske læser jeg videre til min doktorgrad.
Men jeg er i syv sind.
Der er så meget at lave, så mange lande jeg kan gøre nytte i.
Jeg har endda overvejet Fredskorpset.
Du slægter bestemt ikke din onkel på.
Jeg ved bare, hvad jeg har læst i aviserne,
men det må man ikke dømme ud fra.
Alt, hvad jeg er i dag, kan jeg takke ham for.
Alle har mindst et formildende træk.
Godmorgen, Deres Højhed. Må jeg præsentere fru Clouseau?
- Det er min nevø, George. - Vi mødtes i baren i aftes.
- Hvordan går det med hosten? - Den er borte.
Tag lidt at dette. Det sætter alt i perspektiv.
Mit perspektiv er fint her til morgen. Jeg kan se, dit ben har det bedre.
En umådelig bedring, tak.
George og jeg festede, efter vi fulgte dig hjem. Han er noget for sig.
- Det ved jeg. - Måske ender han hos Fredskorpset.
Tænk, en Lytton i Fredskorpset. Du gør familien ære.
Sæt dig ned.
Jeg var på vej ud og stå på ski, da jeg traf sir Charles. Står du på ski?
Jeg er ikke god til det.
Du bør lære det. Var det ikke for benet, ville jeg lære dig det.
Jeg er næppe så god som din onkel, men jeg vil gerne lære dig det.
Fruen er sikkert en fremragende lærer. Hun kan give dig en god start.
- Hvis ikke det er for besværligt. - Det ville være en fornøjelse.
Måske vil du med allerede nu?
- Den slags siger man ikke nej til. - Jeg har hverken tøjet eller ski.
Det kan du ordne i butikken. Bare sæt det på min regning.
Deres Højhed, jeg håber at se Dem igen.
Hvis du kommer tidligt tilbage. Jeg tager eftermiddagstoget.
- Hav en behagelig rejse. - Tak.
- Hyg jer.
Farvel.
Hør efter din instruktør, hun er god.
- Bliver l ikke? - Vi skal ud på løjperne.
- Hej, onkel Charles. - Hyg jer.
I sidste øjeblik. Vil du ikke have et glas?
Ellers tak.
Er du nødt til at rejse i eftermiddag?
- Er det ikke lidt pludseligt? - Hvorfor tror du det?
Jeg troede bare, at efter i går aftes...
Min afrejse har intet at gøre med i går aftes.
- Ikke det? - Du kender mig ikke ret godt.
Nej, men jeg mente, jeg gjorde fremskridt.
Det var champagne, ikke andet.
- Det var i al fald interessant. - Jeg kan ikke huske noget.
- Det er sådan en kliché. - Det passer.
Kvinder får et halvt glas for meget og lader hæmningerne falde,
vågner med skyldfølelser og sikrer deres dyd ved at hævde hukommelsestab.
- Siger du, min dyd ikke er intakt? - Det ved du, at den er.
- Hvorfor så skyldfølelse? - Du er ikke urolig for, hvad der skete,
men om hvad der kunne være sket.
Det gør dig sårbar. Det gør dig til kvinde.
Du er et arrogant fjols.
Måske. Men en rigtig kvinde ville have givet mig en lussing for, hvad jeg sagde.
- Er vi venner igen? - Ja.
Godt. Du kan i det mindste lade mig følge dig til stationen.
- Er du nødt til at rejse? - Ja.
Kan jeg ikke få dig til at blive? Hvad tid rejser du?
- Klokken 15.00. - Jeg er der på slaget.
Klokken 15.00.
Skal vi starte lektionerne lige nu?
Det er det, vi er her for.
Jeg håbede, vi kunne snakke om i går aftes.
Det kan vi snakke om senere.
- Du var sjovere i sengen. - Gør mig en tjeneste, mr Lytton.
- Hvis du kalder mig George. - Glem alt om i går aftes.
Jeg fik for meget at drikke. Jeg havde skændtes med min mand.
Det gør det nok lettere for dig, men jeg kunne ikke sove.
Det var yderst frustrerende.
Det er dit problem. Jeg ville ikke regne med noget.
Jeg regner aldrig med noget. Jeg følger bare mine instinkter.
Der er seks kilometer ned, og jeg er en god skiløber.
Følger du dine instinkter for nøje, brækker du bare nakken.
Det første, du skal lære om skiløb, er de grundlæggende trin.
Lad os se dig vende.
Det er ikke så let, som det ser ud. Lad mig hjælpe dig.
Lad os prøve noget lettere. Det er meget lettere, det lover jeg...
- Du skulle holde instinkterne i ro. - Det kan du gøre.
- Du er afskyelig. - Det er mig, den afskyelige snemand.
Hold op.
Måske mødes vi igen.
Øjeblik.
- Det er ham. - Hvem?
Ham, der sjal din hund. I den lille bil.
- Jeg vil savne hunden. - Involver dig aldrig med dine ofre.
- Skal vi ud i det åbne terræn? - Nej, det er lidt hårdt her.
Her er fint.
Så gør det.
Det er min tur.
- Hvor tæt på er de? - Nu.
Er du klar?
Kom så, lille vovse.
Pas på.
Hun har hunden. Vi ses senere.
- Du har et dejligt smil. - Jeg har meget at smile ad.
Amber er tilbage, og jeg morer mig storartet.
- Du kom for sent til toget. - Der er et ved midnat og i morgen.
Jeg burde få hunden bortført igen. Så er du nødt til at blive.
Fik du det arrangeret den første gang?
Naturligvis.
Jeg vil vædde 10000 franc på,
at Fantomet er i Cortina lige nu. Måske endda her i lokalet.
Hvor spændende. Hvad tror du, mr Tucker?
Enig. Ti af hans sidste 15 ofre var gæster ved Angela Dunnings fester.
Hvad snakker vi om?
- Det berygtede Fantomet. - Jeg har aldrig hørt om ham.
Han lader til at være noget for sig.
Der er kun få tyve, der er så kløgtige som Fantomet.
Hvert tyveri er helt anderledes, unikt og klassisk.
Jeg troede, din teori var, at han gentager sig selv.
Kun for så vidt angår festerne.
Men der er et fællestræk mere. Men det er hans kendetegn.
Han efterlader altid en hvid handske med monogram.
Det lyder dramatisk.
Var jeg Fantomet, havde jeg udpeget mit offer allerede.
Hvem ville det så være?
Hvem ejer verdens mest formidable diamant?
- Det gør jeg vel. - Den Lyserøde Panter.
Sikken gevinst. Det kan han ikke modstå.
Han bliver skuffet. Diamanten er i pengeskabet i...
Deres Højhed, sig det ikke.
Jeg har læst, der er tvivl om, hvem der ejer den Lyserøde Panter.
Den tilhører mig. Det var en gave fra min afdøde far.
- Jeg overgiver den ikke. - Hvorfor også det?
Da regeringen tog magten, hævdede de, at den tilhørte folket.
Det var snak om en international domstol til at afgøre sagen.
Lad mig stjæle diamanten, så deler vi to forsikringen.
Jeg har lyst til at danse. Deres Højhed?
Ja, tak.
- Hvad med dem, frue? - Naturligvis.
Deres ben har det nok bedre?
- Jeg siger, Deres ben har det bedre. - Meget bedre, tak.
Ved De hvad, mr Tucker...
- Det er min øl. - Jeg brændte hånden.
Sid ned.
- Det går bedre end forventet. - Vi har kun hørt, at den ikke er her.
Du kan let finde frem til, hvor den så er.
Hendes Højhed lader til at være ganske besnæret.
Det er vist en overdrivelse.
Enten er du lidt småsenil, eller også trænger du til briller.
Når jeg er senil, er du gammel nok til at lege med dine egne børnebørn.
- Først skal man jo have børn. - Det vover du ikke.
Jacques ville være en dejlig far. Han har mange gode egenskaber.
- Nævn en. - Han er rar, loyal, tro og lydig.
- Han er enten en skødehund eller spejder. - Og han forguder mig.
Så er han ikke spejder.
Godnat.
Du har vist mistet noget.
Vil du låne min?
Tak, onkel Charles.
- Du har undgået mig. - Det lyder meget rigtigt.
- Ved du, hvad jeg tror? - Ja. Derfor har jeg undgået dig.
Jeg tror ikke, du ledte efter mig i min onkels soveværelse.
- Vær nu ikke latterlig. - Ikke som du behandlede mig i dag.
- Ved du, hvad jeg tror? - Hvad?
Hvad tror du, George?
Jeg tror, jeg måske tog fejl.
Jeg er ked af at gå, men jeg har en vigtig opringning.
- Kan det ikke vente? - Desværre.
Det er bedre.
Bare et hurtigt styrtebad, skat, så er jeg der med det samme.
Øjeblik.
Clouseau.
Det er politidirektøren. Jeg har nyt om Fantomet.
- Fantomet? - Jeg er i Brunico.
Men det er jo i Brunico. Jeg mener: 48 km herfra.
Det er her, jeg fandt oplysningerne. Kom straks.
Mere kan jeg ikke sige. Jeg bliver overvåget.
Jeg forstår.
Vigtigt politianliggende. Jeg skynder mig tilbage.
Jeg forstår, elskede.
Skat?
Jeg misundes af alle andre ægtemænd.
Jeg er sikker på, ingen har en mand som dig.
Skat, rør dig ikke. Gå ikke i panik.
Min hat sidder blot fast i en af dine uartige hårnåle.
I sådanne øjeblikke ville jeg ønske, jeg blot var en simpel bonde.
Det er tider som disse, der får mig til at indse mit held.
Han er taget til Brunico. Endnu et opkald om Fantomet.
Der foregår noget. Jeg ved ikke helt hvad.
- Vil du aflyse det? - Jeg overvejer det.
- Har du overvejet noget andet? - Hvad?
- At du er ved at få en samvittighed. - Om hvad?
- Prinsessen. - Det mener du ikke!
Denne gang har du valgt et fascinerende offer.
Du har overtrådt den første regel og er blevet involveret.
Hvor kvindagtigt.
Det er indlysende. Konkurrence gør altid kvinder indlysende.
- Hvem er det? - Piccoloen.
Øjeblik.
- Hvad er det? - Blomster.
Slik eller ballade. De voksede ude på gangen.
- Forsvind med dig. - Det er ikke særlig gæstfrit.
- Min mand kunne komme tilbage... - Han er halvvejs i Brunico nu.
"Du må straks komme til Brunico."
"Jeg har nyt om Fantomet."
"Og mens du venter på politiet i Brunico, vil jeg..."
"vil jeg undersøge din kone."
Man ved aldrig. Måske gemmer Fantomet sig under sengen.
- Det var bedre. - Du skulle skamme dig.
- Det har jeg i sinde. - Hvis Jacques ikke tog til Brunico?
- Du er smuk. - Hold så op.
Du er den underligste kvinde. Du hopper op i min seng,
skubber mig ned ad bjerget og forfører mig på dansegulvet.
Du er frygtelig tiltrækkende, og jeg er vældig... Men ikke her.
- Hvor så? - Aner det ikke. Ikke i aften.
- Du kan ikke bestemme dig. - Jeg er gift.
- Din mand jager Fantomet. - Det var din idé.
Men var han en rigtig mand, var han ikke rejst.
Skat.
Den er låst.
Halvvejs til Brunico, hvad?
Engel?
- Hvad gør jeg? - Åbn døren.
- Simone? - Ja, skat?
- Men jeg troede... - Opringningen var fup.
Er du uskadt, min skat?
- Dem kan jeg ikke huske. - De kom for noget tid siden.
- Jeg troede, de var fra dig. - De er bestemt ikke fra mig.
Der foregår underlige ting.
Jeg passerede politiinspektøren. Han har ikke ringet til mig.
Var der intet kort?
Nej.
Hvorfor skulle jeg dog lokkes til Brunico?
Skat.
Jeg prøvede at kysse din fod. Lad mig kysse dit ansigt.
- Det er i orden. - Undskyld.
Sådan. Dejlig bekvemt her på sengen.
Lad os gå ned i baren og få en godnatdrink.
Skat, lad mig tage et dejligt bad,
og bagefter har vi vores dejlige, varme seng.
Vi kan få det fjernet senere.
Må jeg tage et bad først?
Badede du ikke tidligere?
Jo. Men det ville varme mig, hjælpe mig med at slappe af.
Som i gamle dage vil jeg skrubbe dig på ryggen.
Du er så romantisk, men det tager kun et øjeblik.
Skat?
Goddag, min elskede.
- Hvorfor trak du forhænget for? - Bare for at holde varmen.
Det er helt sikkert brandvarmt derinde.
- Det er vidunderligt. - Lad mig vaske dig på ryggen.
Som sagt, vil jeg bare slappe af.
- Vi har ingen hemmeligheder. - Det ved jeg, min egen.
- Jeg børster tænder her hos dig. - Det er sødt af dig.
Jeg tænkte, du gerne ville vide, at Prinsesse Dala er rejst.
Mange tak.
Elskede.
Hvadbehager?
Det gjorde jeg.
Hurtigt, ud.
- Hvem er det? - Piccoloen.
Øjeblik.
Inspektørens violin.
- Blomsterne. - Det er lige meget.
Jeg mister mit job for det her. Jeg ringer efter stuepigen.
Skat, vil du vaske mig på ryggen?
Gerne, men jeg skal...
Jeg fryser.
Hent kosten.
Kom så.
Skynd dig.
Jeg tager lige pyjamas på.
Skat, jeg tror, jeg har noget i højre øje.
Jeg mener venstre. Nej, det her.
Skat, det gør ondt.
Stå lige stille. Stå her i lyset.
- Hvor? - Lige her.
- Du har intet i øjet. - Ingenting?
Kun dit øje. Andet er der ikke.
Hvad laver du?
Der er ikke tid. Ind under sengen.
Hvorfor er du ikke gået i seng, min elskede?
Jeg skulle bare lige...
Jeg er på vej, søde.
Jeg fryser.
- Min Stradivarius. - Hotelkarlen kom med den.
Jeg sendte den til reparation. Jeg håber, de har lavet den.
Det håber jeg også.
Så langt så godt.
Vi får se.
Bedre end nogensinde før.
Vi får vist ikke brug for den i aften.
Det gør vi sikkert ikke, elskede.
Hvad er det?
Meget underligt.
Hvorfor kommer du ikke i seng?
Jeg forstår det ikke.
Ser du, fodsporene...
blev lavet af et par sko.
De blev ikke lavet af mine fødder.
Lyset.
Endelig...
Skat? Hvad er der i vejen?
Det er meget underligt, men pludselig er jeg hundekold.
Er du hundekold?
Vinduet er åbent.
Nogle gange er det sundt med frisk luft.
Sundt er én ting, men det her er for meget.
Det er ti minusgrader udenfor.
Min elskede.
Endelig.
Hvad laver du?
Jeg er lige kommet. Politiet gav ingen problemer.
Men prinsessen venter gæster i morgen.
- Sagde hun noget om at rejse? - Hvem er det?
- Prinsesse Dala, tak. - Hun er netop rejst.
Onkel Charles.
Jeg sagde, han kunne være Borgia, og så skulle han ikke forklare sin kusine.
Godaften.
Jeg er også stor tilhænger af champagne i sengen, elskede,
men fra nu af kan vi måske gøre det lidt mere praktisk?
Jeg ville bare overraske dig.
- Det har været en overraskende aften. - Det kan man roligt sige.
Nå, min elskede...
Skal jeg sige, du ikke er her?
Jeg tager den.
Det er Tucker.
Manden, der bortførte hunden, kørte i en lejet bil.
Han er identificeret som Artoff.
London siger, en mand som ham er ansat af sir Charles Lytton.
Kom straks herop.
Sir Charles. Fantomet. Denne gang har jeg ham.
Sir Charles, åbn døren.
Jeg ved, du er der. Det er politiet.
- Tilbage, mens jeg skyder. - Lad være med det.
- Jacques ved det. - Det gør George også.
Han har mit gør-det-selv Fantomsæt. Jeg må væk herfra.
- Hans tøj er her stadig. - Måske er han allerede undsluppet.
Usandsynligt. Han ved ikke, jeg er på sporet af ham.
Vi har intet bevis på, at Artoff faktisk var føreren af Innocenti'en.
Det er sir Charles. Alle mine instinkter siger det.
Forsigtig. Pistolen er ladt.
Jeg må i tøjet og gennemsøge resten af hotellet.
- Fandt du ham? - Han må være i nærheden. I tøjet...
- Den er væk. - Hvad er væk?
Min Sûreté-, Scotland-Yard-agtige regnfrakke. Den er væk.
Godaften, inspektør.
- Hvad er der, Saloud? - Inspektør Clouseau.
Undskyld forstyrrelsen. Jeg har vigtigt nyt.
Det er mr Tucker fra Lloyds, og vi har mødt hinanden før.
- Jeg har også mødt hende. - Ja, men vi møder hende igen.
Hvilke nyheder har du?
Jeg har fundet frem til Fantomets identitet.
- Det siger du ikke. - Det siger jeg.
- Du er ikke sikker. - Jo, jeg er. Han er her i Rom.
Jaså?
Har du hørt fra sir Charles Lytton?
Ikke siden jeg forlod Cortina. Hvorfor?
Sir Charles og Fantomet er én og samme person.
- Det mener du ikke. - Det mener jeg.
Jeg ved, hvor svært det er for Dem at acceptere kendsgerningerne.
Sir Charles er en uimodståelig og tiltrækkende mand.
Han er også sir Charles Lytton, en indflydelsesrig og anset mand.
- Hun siger noget. - Jeg vil bevise, han er en svindler.
Indtil da vil jeg gerne omringe huset med bevæbnede vagter.
Er ædelstenen i villaen?
Ja, men jeg holder en stor fest i aften.
Jeg lover, Deres gæster ikke vil blive bragt i forlegenhed.
De vil ikke ane, mine mænd er her i forklædning.
I så fald har du min tilladelse.
Deres Højhed, mærk Dem mine ord.
Er sir Charles letsindig nok til at forsøge at stjæle diamanten i aften,
vil De kunne bevidne det berygtede Fantomets anholdelse.
De herrer.
Planerne må ændres.
Vi må være sikre på, at sir Charles ikke stjæler diamanten.
- En drink? - Jeg drikker aldrig i tjenesten.
- Skål. - Skål. Varm.
Ja. Det må være helvede derinde.
Det er sikkert ikke så rart derinde heller.
- Noget mistænkeligt? - Intet at bekymre sig over.
Mine mænd er over det hele og holder konstant øje.
Hvor vover du at drikke i tjenesten? Hvem er du?
- Betjent Walter. - Betjent Coff.
Hold straks op, eller striberne ryger. Bland jer med gæsterne.
- Sjovt, det med zebraerne og striber. - Udmærket.
Ikke dårligt. Jeg tror, jeg blander mig lidt.
Sagde jeg ikke, det ville blive årets største, sociale begivenhed?
Det eneste, der bekymrer mig, er, hvad vi finder på næste gang.
- Hvordan skal jeg overgå festen her? - Du skal nok finde på noget.
Nyd festen.
Må jeg se invitationen, tak?
Værsgo.
- Var der ikke en gorilla i en Rolls Royce? - Sikkert en rig onkel.
Se bare, de herrer. I sikkerhed.
Man kan ikke være for forsigtig. Alle Deres gæster bærer maske.
Det var muligt, Fantomet allerede havde udført jobbet.
Hvordan kan sir Charles komme forbi vagterne uden en invitation?
Når det gælder Fantomet...
Hvad er der galt?
- Hvad laver du? - Hvad laver du?
- Jeg protesterer. - Fjern straks Deres hoved.
Fjern hans hoved.
Du godeste. Det er ambassadøren.
Undskyld, lord Cravenwood.
Inspektøren handlede kun ud fra bedste overbevisning.
Lord Cravenwood, hvad vil Deres kone ikke sige?
- Hvad har han, jeg ikke har? - George.
- I egen høje person. - Hvad laver du?
- Tarzan lånte mig bilen i aften. - Du må se at komme ud herfra.
- Elskede. - Lord Cravenwood, undskyld.
Jeg talte med Hendes Højhed, da jeg så dig, og naturligvis troede jeg...
- Ambassadøren. - Det ved jeg.
Du har ikke danset med mig hele aftenen.
Undskyld, elskede.
Det er alt for nu.
Undskyld mig.
Jeg er faret vild. Jeg er på vej til Frascati.
Du skal cirka en km ned af vejen. Så kommer du til et skilt.
Drej til højre, så kommer du til hovedvejen.
Undskyld. Jeg må tale med lord Cravenwood.
- Han giver mig alligevel knopper. - Fint.
Jeg ved, hvad du pønser på, og det går ikke. Du ødelægger alt.
Undskyld, Deres Excellence. Må jeg afbryde?
Mange tak. Morer De Dem?
Jeg morer mig fortrinligt.
Dejlig fest, Angela, skat.
Vent, du til ser fyrværkeriet ved midnat.
Goddag. Må jeg få denne dans?
Jeg har aldrig lært at danse. Jeg har bare naturlig rytme.
Du godeste. Det er sir Charles.
Fingrene væk fra min slange.
- Hvor er pengeskabet? - I biblioteket. George røver det.
Det er ikke midnat endnu.
Men de har slukket lyset. Prinsessen må have skiftet mening.
- Jeg kan intet se. - Tucker, hvor er du?
Se dig lige for.
Det er det rene helvede.
Et stearinlys.
- Tjener, har du en tændstik? - Ja.
Hvad slags lys er dog det?
George har gorilladragt på.
Held og lykke.
Det må man nok sige.
Sir Charles er her.
- Har du den? - Har du ikke?
Nej. Og pengeskabet var tomt.
Hvad er det?
- Nogen er meget uærlig. - Følg mig.
Idioter. Så hjælp mig dog op.
Efter dem.
Kom tilbage. Det er mig.
Hurtigere.
Kan du ikke køre hurtigere?
Jeg siger jo, at de tog den vej her.
Sig mig ikke imod.
- George, hvordan kommer vi ud herfra? - Aner det ikke, jeg har været overalt.
- Hvordan slipper vi væk? - Prøv hovedvejen.
Jeg tager hovedvejen, du tager bivejen. Farvel, onkel Charles.
Jeg kan se dem. Der er de.
Da jeg blev smidt ud af universitetet, traf jeg en beslutning.
Jeg ville leve livet lidt.
Fortsatte jeg som akademiker, ville jeg få penge af dig hver måned.
Ved du, hvad jeg gjorde? Jeg lejede en fornem lejlighed i Hollywood.
Omgav mig med alle bekvemmeligheder for en rig ungkarl.
Og sendte dig flotte skudsmål fra min akademiske karriere.
En vis mængde uærlighed avler en vis mængde uærlighed.
- Men, inspektør... - Jeg har ikke megen tid.
Du har bare at have ret denne gang.
Godmorgen.
Er alt skarpt og skinnende?
Retssagen begynder i morgen tidlig.
- Det lyder opmuntrende. - Det er det for mig.
- Men ikke for dig. - Tag lidt kaffe.
Spar jer selv besværet og sig, hvor diamanten er.
Tag for dig af havregrøden.
- Vil l ikke samarbejde? - Vi har budt på grød og kaffe.
Jeg er glad for, at l morer jer,
for l kommer til at blive her de næste 20 år.
Fru Clouseau.
Tag endelig plads.
Jeg fatter mig i korthed. Min mand mener, han har nok beviser
til at bevise, at Charles er Fantomet og til at dømme George som medskyldig.
Så vidt jeg kan se, har de kun én chance.
Hvad er det så?
Hvis Deres Højhed vidner til fordel for dem
og overbeviser juryen om, at de ikke engang tog diamanten.
- Du overrasker mig. - Det forventede jeg.
Og jeg satser på, du vil holde, hvad jeg siger, strengt fortroligt.
- Jeg tror, jeg har gættet det. - Det er ikke så vanskeligt.
Som inspektør Clouseaus kone kunne du have været Charles til stor hjælp.
Det har jeg været.
Var min hunds kidnapning en del af planen?
Det var planen.
Men Charles ville indstille det hele.
Du stjal den selv, før den internationale domstol besluttede noget.
Jeg ofrer den gerne for at redde Charles, men så let er det ikke.
Kan du ikke sige, du fandt den et sted på ejendommen?
De vil sige, han tabte den under flugten.
For at redde Charles må vi bevise, at en anden stjal diamanten.
Men det er jo umuligt.
Jeg har en idé.
Det er tredje dag af retssagen.
Aldrig før i italiensk historie har en retssag været så omtalt.
Tusindvis af mennesker - de fleste kvinder -
samles hver dag i håbet om et glimt af sir Charles Lytton,
der beskyldes for at være det berygtede Fantomet.
Retten hævedes i går, mens forsvaret undersøger nye beviser.
Det rygtes, at når retten igen indkaldes i dag,
vil forsvaret indkalde et overraskende vidne.
Forsvaret har kun ét vidne, hr. Retsformand.
Vil De indkalde inspektør Jacques Clouseau til at afgive vidnesbyrd?
- Mig som vidne for forsvaret? - Inspektør Clouseau.
Bare rolig, elskede. Du gør dem let til grin.
Du har vidnet om visse relevante ting vedrørende denne sag.
Dit vidnesbyrd har været afgørende i at kaste mistanken på anklagede.
Bortset fra Fantomet selv, er du den, der ved mest om Fantomet.
Jeg har gjort Fantomet til mit livsværk.
Du har udtalt, at Fantomet har været gæst
ved alle Angela Dunnings fester.
Du har udtalt, at det enten var under eller kort tid efter,
at visse af miss Dunnings gæster blev bestjålet.
- Hvor mange gange skete det? - 16.
16 fester, 16 tyverier?
Og sir Charles deltog ved alle 16 fester?
- Alle sammen, ja. - Og hvor mange fester deltog du i?
- Alle sammen. - Interessant.
- Deltog du i den første fest? - Ja.
Blev juvelerne stjålet under eller efter festen?
- Efter. - Du vidste, de ville blive stjålet?
- Ja. - Hvordan vidste du det?
Fordi det er Fantomets fremgangsmåde. Sådan arbejder han altid.
Javel.
Var de samme gæster med til hver eneste fest?
Gæstelisten svingede lidt.
Bortset fra sir Charles, var der da andre, der var med til alle fester?
Sir Charles var den eneste gæst ved alle tyveri-festerne?
Javel.
Hvad med dig?
- Hvad med mig? - Du var der.
Så var sir Charles jo ikke den eneste faste gæst ved festerne.
- Hvad antyder du? - Ikke noget, endnu.
Inspektør Clouseau?
Hvor meget tjener du?
- Hvad har det med sagen at gøre? - Din løn.
Hvor meget tjener en politiinspektør?
Nok til at købe en dyr minkkåbe til din kone?
Nej.
Vidste du, din kone brugte 7000 dollars hos Yves Saint Laurent sidste måned?
Og 4000 to måneder før det?
Vi ved, din kone brugte 30000 dollars på tøj det sidste år.
Hun er sparsommelig. Hun sparer af husholdningspengene.
30000 dollars af husholdningspengene?
Vi har været gift i ti år.
Da tyverierne begyndte, blev Fantomet til?
Ja. Nej, det passer ikke.
Selvfølgelig passer det ikke...
Vent. Ser du...
Det er ikke sir Charles. Han må være Fantomet.
Det må være inspektøren.
Jeg er ikke Fantomet.
- Tak, elskede. - Tak prinsessen.
- Se lige. - Jeg er ikke Fantomet.
- Han kan ikke rådne op i fængslet. - Det tager år at rådne.
Desuden slår Fantomet jo til igen, og så løslader de inspektøren.
Vil du med til Sydamerika? Familiepriser.
- Det vil jeg ikke gå glip af. - Godt.
Når jeg trækker mig tilbage, kan du overtage forretningen.
Tag hjem.
Tossede kvindemenneske.
- Hun prøvede at flå tøjet af ham. - Min kone.
Kone?
Tak min mor for blomsterne.
Du er en nationalhelt. Jeg misunder dig.
- For at ryge i fængsel. - I et par år.
Men når du kommer ud...
Sig mig, inspektør... Sigñor Fantomet.
Hvordan klarede du dog alle de tyverier?
Ved du hvad...
det var ikke let.