Maycomb var en træt gammel by...
..selv i 1932, da jeg lærte den at kende.
Det virkede varmere dengang
Mænds stivede kraver visnede omkring klokken 9 om morgenen.
Kvinder badede før middagstid, efter klokken 3 hvile...
..og ved aftenstid var de som bløde kager...
..med glasur af sved og sødlig pudder.
En dag var 24 timer lang, men den føltes længere.
Der var ingen travlhed, for der var intet sted at gå hen og intet at købe...
..ingen penge at købe for...
..skønt det blev sagt om Maycomb Amt...
..at det intet havde at frygte bortset fra frygten selv.
Den sommer var jeg 6 år.
- God morgen, Hr. Cunningham. - ’Morgen, frøken.
Min far er ved at klæde sig på. Skal jeg kalde på ham?
- Nej, frøken. Jeg vil ikke forstyrre. - Men, det forstyrrer ikke, Hr. Cunningham.
Han vil blive glad for at se Dem! Atticus!
Her er Hr. Cunningham.
- God morgen, Walter. - ’Morgen, Hr. Finch.
Jeg ville ikke forstyrre.
Jeg har de her valnødder som en del af aftalen.
Tak. Grønkålen vi fik i sidste uge var lækker.
- Men så, ’morgen. - ’Morgen.
Scout, Jeg tror at...
..næste gang Hr. Cunningham kommer, skal du ikke kalde på mig.
- Jeg troede du gerne ville takke ham. - Det vil jeg også.
Jeg tror det er flovt for ham at blive takket.
Hvorfor kommer han med alle de ting?
Han betaler mig for noget retshjælp jeg gav ham.
- Hvorfor betaler han på den måde? - Det er den eneste måde han kan.
Han har ingen penge.
- Er han fattig? - Ja.
- Er vi fattige? - Vist så.
Er vi så fattige som Cunninghams?
Nej, ikke sådan. Cunninghams er landmænd, bønder.
Krak rammer dem hårdest.
- Scout, kald på din broder. - Atticus. Jem er oppe i træet..
Han siger han ikke vil komme ned før du indvilliger...
..i at spille fodbold for metodisterne.
Jem.
Søn, kom nu ned derfra og få din morgenmad.
Calpurnia har lavet den lækkert. Varme kiks.
Nej! Ikke før du vil spille fodbold for metodisterne.
Nej, det kan jeg ikke. Jeg har forklaret dig, at jeg er for gammel til det.
Når alt kommer til alt er jeg den eneste far, du har.
Ville du have mig til at gå derud og få hovedet sparket af, hva’?
Jeg kommer ikke ned!
Det må du selv om.
’Morgen.
- ’Morgen, frøken Maudie. - Hvad sker der her?
Jeg har et frygteligt mas. Jem bliver oppe i træet...
indtil Atticus vil spille fodbold for metodisterne.
Og Atticus siger, han er for gammel.
Hver gang jeg gerne vil noget, er han for gammel!
- Han er for gammel til alt! - Han kan da mange ting.
Opfør jer ordentligt, børn. Lyt til Cal.
- ’Morgen, Maudie. - ’Morgen, Atticus.
Jeg må ikke få et våben...
..og han vil kun drible fodbold med mig – aldrig tackle
Han kan lave et testamente, der ikke kan omgås.
Se på goderne og hold op med at klage. Begge to.
Tak jeres stjerner for at han kan noget i den alder.
- Jem, han er ret gammel. - Det kan jeg ikke gøre noget ved.
Hej.
- Selv hej. - Jeg er Charles Baker Harris. Jeg kan læse.
Har du noget der skal læses, så kan jeg gøre det.
Hvor gammel er du? Fire et halvt?
- Snart syv. - Så er det ikke så underligt.
Scout har kunnet læse siden hun blev født...
..og hun begynder først i skole i næste måned.
Du ser ret lille ud til at være syv.
Jeg er lille, men jeg er gammel.
Folk kalder mig Dill. Jeg er fra Meridian, Mississippi...
..og jeg skal være to uger inde ved siden af hos min tante Stephanie.
Min mor arbejder for en fotograf i Meridian.
Hun sendte mit billede ind til ”Kønne børn” konkurrencen..
..og vandt 5 dollar.
Hun gav mig pengene, og jeg gik i biografen 20 gange for dem.
Vores mor er død, men vi har en far. Hvor er din far?
Jeg har ikke nogen.
- Er han død? - Nej.
Hvis han ikke er død, må du ha’ én, ikke?
Hold op, Scout.
Hvad gjorde jeg?
- Dill, Dette er Calpurnia. - Goddag, Dill.
Goddag.
Min far ejer L&N jernbanen.
Han vil lade mig køre maskinen hele vejen til New Orleans.
Er det rigtigt?
Han siger jeg må tage hvem som helst med--
Der går den ondeste mand, der nogensinde har levet
Hvorfor er han den ondeste?
Jo, for det første...
har han en dreng, der hedder Boo...
..som han holder lænket til sengen i huset omme bagved.
Kom.
Se! Han bor derovre.
Boo kommer kun ud om natten, når du sover, og det er bælgmørkt.
Når man vågner om natten, kan man høre ham.
Engang hørte jeg ham skrabe på vores netdør...
..men han var væk da Atticus kom ned.
Hvad mon han laver derinde.
- Hvordan mon han ser ud. - Tja...
efter hans spor at dømme, er han omkring 2 meter høj.
Han spiser rå egern og alle de katte han kan fange.
Han har et langt takket ar tværs over sit ansigt.
Hans tænder er gule og rådne, og han har udstående øjne...
..og han savler for det meste.
Jeg tro ikke på dig.
- Dill, hvad laver du her? - Jøsses, tante Stephanie!
- Du gav mig næsten et hjerteslag! - Jeg vil ikke have leg her.
Der bor en tosse her, og han er farlig.
Se?
Jeg var bare ved at advare ham for Boo, men han vil ikke tro mig.
Tro ham hellere, Hr. Dill Harris.
Fortæl ham, hvordan Boo prøvede at dræbe sin far.
Jeg stod i gården en dag, da hans mor kom skrigende ud og råbte...
"Han slår os alle ihjel!"
Det viste sig, at Boo var ved at klippe avisudklip til sin scrapbog...
..og da hans far kom, rakte han ud med sin saks...
..og stak ham i hans ben, trak den ud og fortsatte så med at klippe.
De ville sende ham på institution, men hans far sagde...
.."Ingen Radley skal på institution."
Så låste de ham inde i kælderen under domhuset...
..indtil han næsten døde af fugt og hans far tog ham hjem igen.
Der er han så nu, sidder der med sin saks.
Kun Gud ved, hvad han gør, og hvad han tænker.
Seks, syv, otte...
..ni, ti!
Kom nu, Scout! klokken er 5!
- Hvor skal du hen? - Hen til Atticus.
- Hvorfor kalder du din far for Atticus? - Fordi Jem gør.
- Hvorfor gør han det? - Det ved jeg ikke.
Det har han gjort lige siden han lærte at tale.
Vent. Stop. Frøken Dubose er på sin veranda.
Lige gyldigt hvad hun siger til dig, så lad være med at svare.
Hun har en pistol fra borgerkrigen i skødet under sit sjal...
og hun vil skyde dig øjeblikkeligt.
Kom.
- Hej, frøken Dubose. - Sig ikke "Hej" til mig, grimme pige!
Du skal sige, "God eftermiddag, frøken Dubose."
Kom herhen når jeg taler til dig!
Du skal komme her hen, siger jeg!
- Hør, når jeg taler til dig! - Atticus, dette er Dill.
- Goddag, Dill. - Lærer din far dig ikke respekt?
Kom her tilbage, Jean Louise Finch!
God eftermiddag, frøken Dubose.
Ih, du ligner et fotografi i dag.
Han sagde ikke et foto af hvad.
Du godeste, se Deres blomster.
Har du nogensinde set noget så smukt?
Frøken Dubose, haverne i Bellingrath kan slet ikke sammenlignes...
..med Deres blomster.
Men jeg synes ikke de er så smukke som sidste år.
Han får hende interesseret i noget pænt, så hun glemmer at være ondskabsfuld.
Jeg tror at Deres have bliver denne bys udstillingsvindue.
Det var dejligt at se Dem, frøken Dubose.
"Jeg havde 2 katte, som jeg tog med i land...
..fra min første tømmerflåde.
Og jeg havde en hund."
Tror du Boo Radley i virkeligheden nogensinde kommer...
.. og kigger ind af mit vindue om natten?
Jem siger han gør. I eftermiddags da vi var ovre ved deres hus--
Scout, jeg bad dig og Jem om at lade de fattige folk i fred.
Jeg vil have, at I bliver væk fra deres hus og holder op med at plage dem.
- Ja. - Det var al læsning for i aften.
- Det er blevet sent. - Hvad er klokken?
- Halv ni. - Må jeg se dit ur?
"Til Atticus, min elskede husbond."
Jem siger, at dette ur skal tilhøre ham en dag.
- Det er rigtigt. - Hvorfor?
Det er almindeligt, at en dreng arver sin faders ur.
Hvad får jeg?
Tja...
..jeg tror ikke, der er meget andet af værdi, der tilhører mig.
Men der er en perlekæde.
Der er en ring, der tilhørte din moder.
Jeg har gemt dem...
..og de bliver dine.
- God nat, Scout. - God nat.
- God nat, Jem. - God nat.
Ja?
- Hvor gammel var jeg, da mor døde? - To.
- Hvor gammel var du? - Seks.
Så gammel som mig, nu?
Var mor smuk?
Var mor rar?
- Elskede du hende? - Ja.
- Elskede jeg hende? - Ja.
Savner du hende?
- God aften, Atticus. - God aften, dommer.
Temmelig lunt, ikke sandt?
Ja, sandelig.
- Hvordan har fru Taylor det? - Hun har det godt. Tak.
Atticus, du har hørt om Tom Robinson.
Ja.
Storjuryen vil komme og anklage ham i morgen.
Jeg tænker på at udpege dig til at tage hans sag.
Jeg véd, du er meget travl optaget for tiden med din praksis.
Og dine børn behøver en stor del af din tid.
Ja.
Jeg vil tage hans sag.
Jeg sender en dreng efter dig i morgen, når hans høring begynder.
- Nå, vi ses i morgen, Atticus. - Ja.
- Og tak. - Selv tak.
Hej, Jem...
Jeg vil vædde et "Gråt Spøgelse" mod to "Tom Swifts"...
..på at du ikke tør gå nærmere end Boo Radley's låge.
- Bange, hva’? - Jeg er ikke bange.
Jeg er gået forbi Boo Radley's hus næsten hver dag hele mit liv.
- Altid løbende. - Nu tier du, Scout.
- Kom, Dill! - Mig først!
- Du må lade Dill først. - Nej, mig!
Lad hende komme først.
Ok. Hop ind!
- Rup dig! - Ok.
- Er du klar? - Uhmm. Bare kør.
Kom væk derfra! Scout, kom!
Lig ikke bare der! Kom op!
Kom nu!
Løb for livet! Kom nu, Dill!
Nå, hvem er en kryster nu? Fortæl dem om dette...
..hjemme i Meridian Amt, Hr. Dill Harris.
Jeg vil fortælle, hvad vi ska’.
Vi ska’ gå ned til domhuset og de det rum, de låste Boo inde i.
Min tante siger det er flagermus-infisteret, og han næsten døde af meldug.
Kom nu! Jeg vædder på at de har lænker og torturinstrumenter der nede.
Kom!
-Jem Finch? - Ja.
Hvis du leder efter din far, er han inde på domhuset.
- Tak, men vi leder-- - Tak, Hr. Townsend.
Hvad laver din far i domhuset?
Han er sagfører, og han har en sag.
Storjuryen anklager hans klient i dag.
Jeg hørte noget om det i aftes, da dommer Taylor kom over.
- Lad os kigge! - Nej, Dill!
Det ville han ikke lide.
Vent lidt!
- Er det retssalen? - Ja.
Jeg kan ikke se noget.
Løft mig helt op, så jeg kan se hvad det sker.
Ok. Lav en stigbøjle.
Der sker ikke meget.
Dommeren ser ud, som om han sover.
Jeg kan se din far og en farvet mand.
Den farvede mand--
Den farvede mand ser ud, som om han græder.
- Jeg har set ham sammen med min Mayella. - Hvad mon han har at græde over?
Hvad sker der?
Der er en hel masse mænd, der sidder sammen på den ene side...
..og en mand peger hele tiden på den farvede mand og råber.
- De fører den farvede mand væk. - Hvor er Atticus?
Jeg kan ikke se din far nu.
- Hvor mon-- - Scout, Jem.
Hvad i alverden laver I her?
Hej, Atticus.
Hvad laver I her?
Vi ville finde ud af, hvor Boo Radley var fanget.
Vi vil se flagermusene
I skal gå helt hjem med det samme.
- Ja. - Løb så.
Vi ses til middag.
Hej, davs, Kapt'n.
- Hr. Ewell. - Kapt'n, --
Jeg er ked af, at de valgte dig til at forsvare den nigger, der voldtog min Mayella.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg ikke slog ham ihjel, i stedet for at gå til sheriffen.
Jeg ville have sparet dig og sheriffen og skatteyderne en masse besvær.
- Undskyld mig, Hr. Ewell. Jeg har meget travlt. - Hej, Kaptajn...
..der var nogen, der lige fortalte mig...
..at de mente, at du troede på Tom Robinson's historie og ikke vores.
Ved du, hvad jeg sagde?
Jeg sagde, "Du tager fejl, mand. Du tager dødeligt fejl!
Hr. Finch tror ikke hans historie mod vores."
- De tog fejl, ikke? - Jeg er udpeget til at forsvare Tom Robinson.
Nu, da han er blevet anklaget, er det, hvad jeg vil gøre.
- Du godtager hans historie-- - Hvis du vil undskylde mig.
Hvad er du for et menneske?
Du har selv børn.
Jeg synes vi skal blive her i frøken Stephanies have.
Du behøver ikke at komme med, helgen.
Hvad vil du?
Kigge ind ad vinduet hos Radley..
..og se om vi kan se Boo Radley!
Kom.
- Nej. Jeg er bange. - Så gå hjem, hvis du er bange!
Du bliver mere og mere som en pige.
- Kom nu. - Vent på mig. Jeg kommer.
Vi vil gå om bagved...
..og kravle under trådhegnet bagest på deres grund.
Jeg tror ikke, vi kan ses derfra.
Kom.
Kom nu.
Løft det op for mig.
Ikke en lyd.
Spyt på den.
Ok.
Spyt mere.
Ok.
Kom nu.
Kom nu. Skynd dig!
Hurtigt!
Stille! Kom så!
Stille!
- Hvad vil du gøre med bukserne? - Det ved jeg ikke.
Kom nu ind.
Jeg må hellere gå.
Jeg kommer, tante Stephanie!
Farvel. Vi ses næste sommer.
Farvel!
Jeg kommer!
- Jeg går tilbage efter mine bukser. - Åh nej, Jem. Kom med ind nu.
Jeg kan ikke gå uden bukser.
- Så kalder jeg på Atticus. - Nej du er ej.
Hør. Atticus har ikke slået mig så længe jeg kan huske...
..og jeg har tænkt mig at fortsætte sådan.
- Så går jeg med dig. - Nej du gør ej. Du bliver her.
Jeg er tilbage, før du har talt til ti.
En, to...
tre, fire--
Kom ind.
Fem...
seks, syv, otte...
ni, ti...
11, 12...
13, 14--
Hvad var det? Hvad er det?
Hvad er der sket?
Hvad sker der? Hvad er det?
Hvad er det?
Vil nogen være så venlig at fortælle mig, hvad der sker?
Hr. Radley skød en listetyv ude i sit grønkålsstykke.
En listetyv? Åh, Maudie!
Hvem det end var, Kommer han ikke tilbage foreløbig.
Hr. Radley må have skræmt dem fra vid og sans.
Nå, god nat.
Han skræmte livet af mig.
Kom nu. sindsbevægelserne er ovre. Det er sengetid.
’Morgen.
- God morgen, frøken Maudie. - God morgen, Calpurnia.
Jeg kommer for at se om Jean Louise er klar til sin første skoledag.
- Hej, Jem. Er I klar? - Ja.
Hvad vil De dog gøre nu begge børnene er i skole.?
Det véd jeg ikke. Det er sandheden.
Jeg tænkte netop på det.
Hørte du? Skynd dig.!
Hej alle sammen. Se Scout!
Kom her ind.
Der er morgenmad.
Jeg synes din kjole klæder dig, skat.
Lad være at gnubbe rundt med den kjole.
Vil du have den helt krøllet, allerede inden du kommer i skole?
Jeg kan ikke forstå, hvorfor jeg skal have den gamle kjole på.
- Du vænner dig til den. - Jeg er klar!
Der er en halv time til skolen begynder.
Sæt dig ned og vent på din søster.
- Skynd dig! - Det gør jeg osse.
Kom nu! Det er din første dag. Vil du komme for sent?
- Jeg er klar. - Led os gå!
Farvel!
Pokker ta’ dig, Walter Cunningham!
Stop det!
Hvad tænker du på?
Han fik mig til at begynde med den gale fod!
Jeg prøvede at forklare den dumme frøken lærer...
..hvorfor han ingen penge havde til frokosten, og hun blev sur på mig!
Stop det!
Din far Walter Cunningham fra Old Sarum?
Kom med hjem og spis hos os. Vi vil gerne have dig med.
Vores far er en ven af din far.
Scout er tosset. Hun vil ikke slås med dig mere.
Jeg håber du kan lide maden.
Ja tak. Jeg kan ikke huske, hvornår jeg har fået steg.
Vi har fået egern og kaniner på det sidste.
Min far og jeg går på jagt i hvis vi får tid.
Har du dit eget gevær?
- Hvor længe har du haft et gevær? - Omkring et år.
- Vil du række mig siruppen, tak? - Gerne, sønnike.
Vil du hente sirupsskålen, tak?
Ja.
Hvor gammel var du, da du fik dit første gevær?
Tretten eller fjorten.
Jeg kan huske, da min far gav mig det gevær.
Han lærte mig, at jeg aldrig måtte pege med det på noget i huset...
..og at jeg måtte hellere skyde blikdåser i baghaven.
Men han sagde, at snart ville fristelsen til at jage fugle ville blive for stor...
..og at jeg måtte skyde alle de skovskader, jeg ville...
..hvis jeg kunne ramme dem.
Men at jeg skulle huske, at det var en synd at dræbe en sangfugl.
Hvorfor?
Jeg gætter på, det er fordi sangfugle ikke gør andet...
..end at lave musik til at glæde os.
Æder ikke i folks haver. Bygger ikke reder i majshuset.
De gør intet udover at synge højt for os.
Hvordan var skolen?
Ok.
Tak, Cal. Det er til Walter.
Hvad ved Samuels Høj er det, du gør--
Men Atticus, han drukner maden i sirup...
.. og nu hælder han det ud over det hele.
- Hvad? - Kom herud. Jeg vil snakke med dig.
Den dreng er dit bekendtskab...
og hvis han gerne vil spise den karklud, så lader du ham gøre det, forstået?
Og hvis du ikke kan tilpasse dig folks spisevaner...
..kan du spise her i køkkenet.
Hvad er der gået af dig?
- Så, så. - Jeg går ikke tilbage.
Jeg går ikke tilbage til skolen igen.
Så, Scout. Det er bare den første dag.
Jeg er ligeglad. Alt gik forkert.
Læreren blev gal på mig
..og sagde at du lærte mig at læse helt forkert...
..og at det skulle ende.
..og opførte sig dumt og prøvede at give Walter Cunningham en kvart doller...
..når alle véd, at Cunninghams ikke modtager almisser.
Alle kunne have sagt hende det.
Måske er hun bare nervøs.
Det er jo også første dag hun underviser, og hun er ny her.
Nej hør her.
Hvis du lærer dette enkle trick..
..vil du meget lettere kunne omgås alle slags folk.
Man forstår aldrig helt en anden person...
før man overvejer tingene fra hans synspunkt.
Ja?
Før du kryber ind under hans hud og går rundt i det.
Men hvis jeg fortsætter i skole, kan vi aldrig læse mere.
Ved du, hvad et kompromis er?
At bøje loven?
Nej, det er en aftale, opnået ved gensidig samtykke.
Det virker sådan.
Du indrømmer at det er nødvendigt at gå i skole...
..og vi vil fortsætte med at læse hver aften...
som vi plejer.
Er det en aftale?
Der syntes ikke at være...
nogen eller noget Atticus ikke kunne forklare.
Jeg syntes ikke det var noget, der kunne vække beundring blandt vores venner...
Jem og jeg måtte indrømme, at han var god til det.
Men det var alt, hvad han var god til...
..troede vi.
Se? Der er han.
Kom indenfor.
Kom.
Hr. Finch? Dette er Cal.
I kan tro, der er en gal hund lidt nede ad gaden.
Den kommer denne vej!
Der er den.
Jo, den er gal, Hr. Finch.
Bliv inde, søn. Hold ham inde, Cal.
Den øger afstanden, Heck.
- Ram ham, Hr. Finch. - Nej, Hr. Tate.
- Han kan ikke skyde! - Det er spild af tid.
For Guds skyld, han bliver dræbt på stedet
Se hvor den er. Jeg skyder ikke så godt, og det ved du.
- Jeg har ikke skudt i årevis. - Jeg ville føle mig mere rolig..
..hvis du havde nu.
Gå ikke nær den hund. Den er lige så farlig død som levende.
Ja.
Ja, søn.
- Ingenting. - Hvad er der, dreng?
Kan du ikke tale? Vidste du ikke, at din far er den bedste skytte i landet?
Shhh, Heck. Lad os gå tilbage til byen.
- Husk det nu. Gå ikke hen til den hund. - Ja.
Jeg vil straks sende Zeebo ud efter den.
Må vi gå med?
- Må vi? Åh jo? - Hva’? Må vi?
Nej. Jeg skal ordne forretninger ude på landet. og I ville bare blive trætte.
Nej. Ikke mig! Jeg bliver ikke træt.
Så lov mig at blive i bilen, når jeg taler med Helen Robinson.
Og plag mig ikke, hvis I bliver trætte.
Ok. Hop ind.
- Hvem er Helen Robinson? - Konen til den mand, jeg forsvarer.
- God aften, David. - God aften.
- God aften, Helen. - ’aften, Hr. Finch.
Jeg kommer for at fortælle dig om mit besøg hos Tom.
- Ja. - Og for at du skal vide...
at jeg har fået udsættelse af sagen.
Vil du bede min far komme her ud?
Din nigger elsker.
Der er ingen grund til at være bange for ham. Han bluffer.
Nigger elsker!
Der er mange grimme ting i denne verden, søn.
Jeg ville ønske, jeg kunne holde dem alle væk fra dig.
Det er aldrig muligt.
Hvis du venter, til jeg har fået Scout i seng, vil jeg køre dig hjem.
Ja.
Vil du blive her hos Scout, mens jeg kører Cal hjem?
- Nej. - God nat, Jem.
’nat, Cal.
Atticus lovede mig at gøre det surt for mig...
hvis han nogensinde hørte at jeg sloges igen.
Jeg var alt for gammel og stor til at gøre noget så barnligt.
Og jo hurtigere Jeg lærte det...
..jo bedre var det for alle.
Jeg glemte det snart.
Cecil Jacobs fik mig til at glemme det.
Hvad er det?
Atticus, forsvarer du niggere?
- Lad være at sige "nigger." - Det var ikke mig, der sagde det.
Det gjorde Cecil Jacobs. Det var derfor, jeg var nødt til at slås med ham.
Scout, Jeg vil ikke have at du slås.
- Jeg måtte. Han-- - Jeg er ligeglad med hvilken grunde, du har.
- Jeg forbyder dig at slås. - Ja.
Nå, jeg forsvarer en sort. Tom Robinson.
Der er nogle ting...
..som du ikke er gammel nok til at forstå endnu.
Der har været en del snak i byen...
.. om at jeg ikke skulle gøre alverden for at forsvare den mand.
Hvis du ikke skulle forsvare ham, hvorfor gør du det så?
Det er der mange grunde til.
Hovedårsagen er, at hvis jeg ikke gjorde...
..kunne jeg ikke gå med oprejst pande her i byen.
Jeg kunne ikke engang bede dig eller Jem..
..om ikke at gøre noget endnu.
I kommer til at høre nogen grimme ting om det i skolen.
Men jeg vil bede dig love mig en ting:..
..at du ikke vil slås om det...
..lige meget hvad de siger.
Ja.
Hvad laver du?
Går som en Ægypter.
Vi lærer om dem i skolen.
Læreren siger, vi ikke ville være noget sted uden dem.
Er det sandt?
Civilisationens vugge. De opfandt balsamering og toiletpapir.
Det er forkert.
Du skal ordne fødderne sådan.
Se.
Se. Drengen har håret ned foran lige som du.
Ja, og pigen har pandehår lige som du.
De er lige som os.
Er du vågen?
- Gå i seng igen. - Jeg kan ikke sove.
- Gå i seng igen. - Hvad har du i æsken?
Ingenting. Gå tilbage i seng.
Kom nu.
Hvis jeg viser dig det, vil du så sværge aldrig at sige det?
- Jeg sværger - Hånden på hjertet.
Jeg har fundet alle dette...
I hullet på det gamle træ ad forskellige gange.
Dette er en stavemedalje.
De brugte dem til at belønne stavevinderne i skolen...
før vi blev født.
En anden gang fandt jeg denne.
Den.
Og Scout...
..en anden ting jeg aldrig har sagt...
..om den nat jeg gik tilbage til Radleys hus.
Noget mere? Du har aldrig sagt noget om den nat.
Jo...
du husker første gang, da jeg måtte efterlade bukserne?
De var helt viklet ind...
og jeg kunne ikke få dem løs.
Nå, da jeg kom tilbage...
var de lagt sammen over hegnet...
..som om de ventede mig.
Der skulle gå lang tid...
før Jem og jeg snakkede om Boo igen.
Endelig sluttede skolen og sommeren kom...
..og det gjorde Dill også.
- God morgen! - God morgen.
Du er sandelig tidligt oppe.
- Jeg har været oppe siden 4. - 4?
Ja, Jeg står altid op klokken 4. Det ligger til mig.
Ser du, min far var jernbane mand indtil han blev rig.
Nu flyver han flyvemaskiner. En dag...
smutter han lige forbi her til Maycomb...
og tager mig med på en tur.
- Hvem er det i bilen sammen med sheriffen? - Tom Robinson, søn.
- Hvor har han været? - I Abbottsville fængsel.
- Hvorfor? - Sheriffen mente, han ville være sikrere der.
De henter ham tilbage her i aften...
..fordi hans retssag er i morgen.
- God aften, Heck. - God aften, Hr. Finch.
Kom ind.
Nyheden har spredt sig, at jeg har hentet Tom.
Jeg hørte, at der måske bliver vrøvl med flokken ude ved Old Sarum.
Hvis jeg har brug for dig her i aften, kan du så?
- Ja, det kan jeg - Tak.
- Du må heller regne med det. - Ja.
- Hvad sker der? - Gå tilbage og sov.
Hvad sker der?
Der er hans bil.
Se! Han er der ovre!
Nej, Scout. Lad være med at gå derover. Måske kan han ikke lide det.
Jeg vil bare se, hvor han var, og hvad han lavede.
Han er okay. Lad os gå hjem igen.
Kom.
- Er han derinde, Hr. Finch? - Det er han.
Han sover. Væk ham ikke.
Du véd, hvad vi vil.
Gå væk fra døren, Hr. Finch.
Walter...
Jeg synes I bør vende om og gå hjem.
- Heck Tate er i nærheden. - Nej han er ikke.
Heck og hans flok er ude i Old Sarum og lede efter os.
Vi vidste, han ville komme, så vi kom ind ad en anden vej.
Det havde I ikke tænkt på, vel, Hr. Finch?
- Jeg tænkte på det. - Jeg kan ikke se Atticus.
Det ændre sagerne noget.
Jem, gå hjem, og tag Scout og Dill med dig.
- Søn, Jeg sagde: gå hjem. - Nej.
- Jeg sender ham hjem. - Rør ham ikke! Lad ham gå!
Det er nok!
Ingen skal gøre Jem noget!
Få dem ud herfra.
- Jeg beder jer om at gå. - Nej.
- Jeg siger dig, jeg går ikke. - Hej, Hr. Cunningham.
Jeg sagde, "Hej, Hr. Cunningham." Hvordan går det med afdragsaftalen?
Kan du ikke huske mig, Hr. Cunningham?
Jeg er Jean Louise Finch.
De kom med nogle valnødder til os, husker de nok.
Vi snakkede sammen.
Jeg hentede min far, så han kunne komme og takke Dem.
Jeg går i skole med Deres dreng. Jeg går i skole med Walter.
Han er en flink dreng. Sig "hej" fra mig, vil De?
Véd De hvad, Hr. Cunningham?
Afdragsaftaler er dumme. Afdragsaftaler--
Jeg var lige ved at fortælle Hr. Cunningham, at afdragsaftaler er dumme..
men at han ikke skulle bekymre sig.
Det tager lang tid nogen gange.
Hvad er der galt?
Jeg ville ikke såre, Hr. Cunningham.
Det gjorde du ikke, unge dame.
Jeg vil sige "hej" til Walter fra dig.
Lad os komme væk her fra.
Kom drenge.
Nu kan i gå hjem.
Alle sammen.
Jeg kommer senere.
Kom.
Hr. Finch, er de gået?
De er gået. De vil ikke genere dig.
Morgen, Hr. Strikes.
- Hvordan går det? - Nogensinde set så mange?
Som på en lørdag.
- Hvor skal du hen? - Jeg kan ikke blive længere.
- Jeg går til domhuset og ser. - Lad være.
- Du véd, hvad Atticus sagde. - Jeg er ligeglad med, hvad han sagde.
Jeg vil ikke gå glip af den mest oprivende begivenhed, der nogensinde er sket her i byen.
Der er tæt pakket. De står op til helt ned bagi.
- Pastor. - Ja?
- Pastor Sykes, går De op? - Ja, det gør jeg.
Tak, broder Joe, for at holde min plads.
Kom, børn. Kom, kom.
Denne ret er nu sat. Alle bedes rejse sig.
På natten den 21. August...
..var jeg netop ved at forlade mit kontor for at gå hjem, da Boo--
Hr. Ewell-- kom ind.
Han var meget ophidset, og han sagde...
jeg skulle komme til hans hus så hurtigt som muligt...
for hans datter var blevet voldtaget.
Jeg hoppede ind i min bil og tog derud, så hurtigt jeg kunne.
Hun var temmelig forslået.
Jeg spurgte om Tom Robinson havde slået hende sådan.
Hun sagde, at det havde han.
Jeg spurgte, om han havde udnyttet hende.
Hun sagde, at han havde.
Det var det hele.
Tak.
Hentede nogen en læge, Sherif?
- Nej. - Hvorfor ikke?
Jeg mente ikke, det var nødvendigt.
Hun var meget forslået.
Noget var der sket. Det var tydeligt.
Sherif, du siger, at hun var ret forslået. Hvordan?
Hun var slået rundt om i hovedet
Der var kommet blå mærker på hendes arme.
Hun var ved at få et blåt øje.
- Hvilket øje? - Lad mig se.
Det var venstre.
Altså det var --
Altså det var venstre, set fra dig...
eller set fra hendes side?
Ja, det må så være hendes højre øje.
Det var hendes højre øje, Hr. Finch. Nu husker jeg det.
Hun var slået på den side af hovedet.
Hvilken side igen, Heck?
Den højre side.
Hun havde mærker på armene.
Hun viste mig sin hals. Der var helt sikkert fingremærker på struben.
På begge sider af halsen, ved struben?
Ja, det vil jeg mene.
Vidnet kan sætte sig.
Robert E. Lee Ewell.
Læg din hånd på Biblen, tak.
Sværger du at sige sandheden, hele sandheden, ved Gud?
- Ja. - Sid ned, tak.
Hr. Ewell...
..vil du fortælle os, bare med dine egne ord...
..hvad der skete den 21. August.
Den nat...
..kom jeg fra skoven med et læs optændingsbrænde...
..og jeg hørte Mayella skrige, da jeg kom til hegnet.
Jeg smed brændet og løb så hurtigt, jeg kunne, men jeg løb ind i hegnet.
Men da jeg kom fri af det, løb jeg hen til vinduet,...
..og jeg så ham med min Mayella!
Hvad gjorde du så...
..efter at du så anklagede?
Jeg løb rundt om huset for at komme ind,...
..men han var løbet ud ad fordøren for næsen af mig!
Men jeg så, hvem han var!
Jeg så ham.
Og jeg løb ind i huset,...
og stakkels Mayella lå på gulvet og skrålede.
Så løb jeg efter Hr. Tate, så hurtigt jeg kunne.
Tak.
Har du noget imod, jeg lige stiller et par spørgsmål, Hr. Ewell?
Nej, Hr. Finch, Det er i orden.
Der blev løbet en del den nat.
Du sagde, at du løb til huset, løb til vinduet...
du løb ind, du løb til Mayella, og du løb til Sheriff Tate.
Løb du, under al den løben, efter en læge?
Det var der ingen grund til. Jeg så, hvem der gjorde det.
Hr. Ewell, du hørte sheriffens forklaring.
Er du enig i hans beskrivelse af Mayella's skrammer?
Jeg er enig i alt, hvad Hr. Tate sagde.
Hendes øje var blåt.
Hun var meget forslået, meget forslået.
Hr. Ewell, kan du-- Kan du læse og skrive?
Ja, Hr. Finch, Jeg kan læse og skrive.
Godt.
Vil du så skrive dit navn her, tak?
Her. Lad os se.
Hvad er der med det?
Du er venstrehåndet, Hr. Ewell.
Hvad har det med det at gøre, dommer? Jeg er en gudfrygtig mand.
Ham, Atticus Finch, prøver at snyde mig!
Man må holde øje med listige sagfører, som Atticus Finch!
Stille, stille.
Vidnet kan sætte sig.
Mayella Violet Ewell.
Læg hånden på Biblen, tak.
Sværger du at sige sandheden, hele sandheden, ved Gud?
Sid ned, tak.
Mayella...
..hvad om du fortalte os, hvad der skete den aften?
Jeg sad på verandaen, og så kom han.
Der er dette gamle gardarobeskab i gården,..
og jeg sagde...
"Kom her, boy, og knus det gamle skab...
..så vil jeg give dig en 5 cent."
Så han kom ind i gården,...
og jeg gik ind i huset for at hente en 5 cent...
..og jeg vendte mig rundt, og før jeg vidste af det, var han over mig.
Jeg slog og hylede,...
men han holdt mig om halsen,...
..og han slog mig igen og igen.
Og det næste, jeg husker, er, at far var i rummet...
..og stod over mig og råbte...
.."Hvem har gjort det? Hvem?"
Tak, Mayella.
Dit vidne, Atticus.
Frøken Mayella...
..er din far god ved dig?
Jeg mener, er han let at omgås?
Fint nok.
Undtaget når han drikker.
Så er han irriterende. Har han nogensinde slået dig?
Min far har aldrig krummet et hård på mit hoved.
Du siger, at du bad Tom komme ind og hugge – hvad var det? – op?
Et garderobeskab.
Var det første gang...
..du bad ham komme indenfor hegnet?
Ja.
Har du aldrig bedt ham...
om at komme ind før?
Det kan godt ske.
Kan du huske en lejlighed?
Du sagde...
.."Han fangede mig, tog kvælertag, og han udnyttede mig.”
Er det rigtigt?
Kan du huske, at han slog dig i ansigtet?
Nej.
Jeg kan ikke...
huske at han slog mig.
Jeg mener, jo! Han slog mig!
Tak.
Vil du udpege den mand, der slog dig?
Heller end gerne. Han sidder lige der.
Tom, rejs dig op, tak.
Lad frøken Mayella få et godt, langt blik af dig.
Grib denne.
Tak.
Nu, denne gang beder jeg dig gribe med venstre hånd.
Det kan jeg ikke.
Hvorfor ikke?
Jeg kan overhovedet ikke bruge venstre hånd.
Jeg blev fanget af en bomulds maskine da jeg var 12.
Alle muskler blev revet over.
Er det denne mand, der voldtog dig?
Ja, helt sikkert.
Hvordan?
Det ved jeg ikke.
Han gjorde det bare.
Du har bevidnet...
at han to kvælertag på dig og slog dig.
Du sagde ikke, at han sneg sig ind på dig og slog dig ud...
..men at du drejede rundt...
..og der var han.
Vil du fortælle os, hvad der virkeligt skete?
Jeg har noget at sige...
og derefter vil jeg ikke sige mere!
Han udnyttede mig!
Og hvis I fine...
fantasifulde herrer...
..ikke vil gøre noget ved det...
..så er I bare et bundt ynkelige...
..falske, stinkende kujoner...
..hele bundet!
Og jeres hovne miner kommer ikke af intet!
I siger "Frue" og "frøken Mayella"...
men det hjælper ingenting, Hr. Finch!
Du kan sidde nu.
Atticus.
Hr. Gilmer.
Anklageren undlader spørgsmål, dommer.
Tom Robinson til vidneskranken.
Læg hånden på Biblen.
Sværger du at sige sandheden, hele sandheden, ved Gud?
- Det gør jeg. - Værsgod at sidde.
Kendte du Mayella Violet Ewell?
Ja.
Jeg måtte gå forbi hendes hus til og fra marken hver dag.
Kan man gå en anden vej?
Nej. Ikke hvad jeg véd af.
Og talte hun nogensinde med dig?
Ja da.
Jeg lettede på hatten, når jeg gik forbi.
Og en dag bad hun mig komme indenfor hegnet...
..og knuse er gardarobeskab for hende.
Hun gav mig en økse, og jeg huggede den i stykker.
Og så sagde hun...
.."Jeg må hellere give dig 5 cent, ikke?”
Og jeg sagde, ”Nej, frøken. Det koster ikke noget.”
Og så gik jeg hjem.
Hr. Finch, det var forrige forår, langt over et år siden.
Kom du der nogensinde igen?
Ja.
Hvornår?
Mange gange.
Det virkede som om, at hver gang jeg kom forbi..
..havde hun et eller andet, jeg kunne lave:
kløve, tænde op og trække vand op til hende.
Hvad skete der...
..på aftenen den 21. August sidste år?
Jeg gik hjem, som sædvanligt.
Da jeg gik forbi Ewell sted...
...var frøken Mayella på verandaen, som hun sagde.
Hun bad mig komme og hjælpe et øjeblik...
Jeg gik indenfor hegnet...
..og jeg så mig om efter noget optændingsbrænde, men fandt intet.
Så bad hun mig komme ind i huset...
..hun havde en dør, der skulle laves.
Så jeg fulgte efter hende ind...
..og jeg så på døren, og den fejlede ikke noget.
Så lukkede hun døren.
Jeg undrede mig over, hvorfor hun var så stille.
Og så gik det op for mig.
Der var ingen børn.
Og jeg sagde, "Frøken Mayella, hvor er børnene?"
Hun sagde, "De er gået efter is."
Hun sagde, det havde taget hende et år at spare 35 cent, men at hun havde gjort det.
Og at de alle var gået ind til byen.
Hvad sagde du så?
Jeg sagde sådan noget som...
"Ih, frøken Mayella, det var pænt af dig at give dem is."
Hun sagde, "Synes du?"
"Nå, " sagde jeg, "Det er bedst jeg går'."
Jeg kunne ikke gøre noget for hende. Og hun sagde, at det kunne jeg.
Jeg spurgte om hvad.
Og hun sagde, bare hop op på stolen...
..og tag den æske ned fra garderobeskabet.
Jeg gjorde, som hun sagde...
..og jeg strakte mig...
..og det næste, der skete, var, at hun greb mig om benene.
Hun skræmte mig så meget, at jeg hoppede ned og væltede stolen.
Det var det eneste--
kun møbler-- var i urede, Hr. Finch...
..sværger jeg, da jeg gik.
Og hvad skete der, efter at du væltede stolen?
Du har sværget at sige hele sandheden. Vil du det?
Hvad skete der så?
Jeg kom ned fra stolen...
..og vendte mig...
..og hun nærmest sprang på mig.
Hun omfavnede mig om livet.
Hun strakte sig og kyssede mit ansigt.
Hun sagde, at hun aldrig havde kysset en voksen mand før...
..og at hun lige så godt kunne kysse mig.
Hun sagde, at jeg skulle kysse igen...
..og jeg sagde, "Frøken Mayella, lad mig gå"...
..og prøvede at komme fri.
Hr. Ewell skændte hende fra vinduet.
Han sagde, han ville slå hende ihjel.
Hvad skete der så?
Jeg løb alt, hvad jeg kunne. Jeg véd ikke, hvad der så skete.
Tom, voldtog du Mayella Ewell?
Det gjorde jeg ikke.
Gjorde du hende på nogen måde fortræd?
Det gjorde jeg ikke.
Robinson...
..du er god til at knuse garderobeskabe og optændingsbrænde med én hånd, ikke?
Stærk nok til at klemme vejret ud af en kvinde...
..og kaste hende i gulvet?
- Jeg har aldrig gjort det.. - Men du er stærk nok til det?.
Det er jeg nok.
Hvorfor er du så ivrig efter, at gøre den kvindes pligter?
Det så ud som hun— hun ikke havde nogen til at hjælpe sig.
Som jeg sagde--
Med Hr. Ewell og 7 børn der?
Du kløvede og arbejdede af ren godhed, boy?
Du er en rigtig fin fyr, ser det ud til.
Alt det for ingen penge?
Ja. Jeg havde ondt af hende.
Hun syntes--
Du havde ondt af hende?
En hvid kvinde?
Du havde ondt af hende?
For det første...
..skulle denne sag aldrig have været ført.
Anklageren har ikke fremført et eneste..
medicinsk bevis...
..på at den forbrydelse, Tom Robinson er anklaget for...
nogensinde er sket.
Den bygger i stedet..
på udsagn fra to vidner...
..som ikke bare viste sig tvivlsomme...
..under krydsforhørene...
..men blankt afvist af anklagede.
Der er indirekte beviser på..
at Mayella Ewell var blevet slået...
alvorligt...
..af én, der næsten udelukkende brugte venstre hånd.
Tom Robinson sidder nu for jer, og har sværget...
..med den ene gode hånd, han har:...
sin højre.
Jeg har kun ynk tilovers...
..for anklagerens hovedvidne.
Hun er offer...
..for slem fattigdom og uvidenhed
Men min ynk...
..går ikke så langt...
..som at lade hende sætte en mands liv på spil...
..som hun har gjort det, for at komme af med sin egen skyld.
Jeg siger ”skyld, ” mine herre,...
fordi det var skyld...
..der drev hende.
Hun har ikke gjort noget kriminelt.
Hun har kun brudt en stiv og alderstegen...
..samfunds kodeks.
En kodeks så alvorlig, at ligegyldigt hvem, der bryder den jaget fra vor midte..
..som upassende at leve med.
Hun måtte ødelægge beviset..
..på sin krænkelse.
Men hvilket bevis på sin krænkelse?
Tom Robinson, et menneske.
Hun må få Tom Robinson væk.
Tom Robinson var hendes daglige påmindelse,...
..på hvad hun havde godt.
Så hvad gjorde hun?
Hun fristede en sort.
Hun er hvid, og hun fristede en sort.
Hun gjorde noget, der i vores samfund er usigeligt.
Hun kyssede en sort mand.
Ikke en gammel onkel...
..men en stærk, ung, sort mand.
Ingen regel betød noget for hende, før hun brød denne...
..men den vendte grumt tilbage til hende bagefter.
Anklagerens vidner,...
med undtagelse af sheriffen i Maycomb Amt,...
..har fremstillet sig for de herrer, for denne ret...
..med den kyniske tillid til,..
..at deres udsagn ikke ville blive betvivlet.
Sikker på at I, mine herre...
...ville gå med på den antagelse--
Den onde antagelse...
...at alle sorte lyver...
...alle sorte er dyriske, umoralske væsner...
..at ingen sorte mænd er at stole på overfor vores kvinder.
En antagelse, man kan forbinde med hjerner af deres størrelse...
..og som i sig selv er en løgn...
..hvilket jeg ikke behøver at udrede for jer.
Og så...
..en stille, ydmyg, respektabel sort,...
som har den fuldstændige forvovenhed...
..at have ondt af en hvid kvinde...
..som må sætte sit ord op mod to hvide folks.
Den anklagede er ikke skyldig...
..men nogen i denne retssal er.
Mine herrer...
..i dette land...
er vore domstole den store sociale udjævner.
I vores retssale...
..er alle folk skabt...
..lige
Jeg er ikke en idealist, der bare blindt tror...
..på renheden i vore retssale og på vort juridiske system.
Det er ikke blot et ideal for mig. Det er en levende, arbejdende realitet!
Jeg har tillid til at I herrer vil bedømme...
..uden sindsbevægelser...
..de vidnesbyrd, I har hørt...
..og komme med den kendelse...
..der bringer denne mand tilbage hos hans familie.
I Guds navn...
..gør jeres pligt.
I Guds navn...
tro på...
Tom Robinson.
Hvor længe har juryen været ude nu, Pastor?
Lad mig se.
Næsten 2 timer nu.
Jeg tror det er et virkeligt godt tegn, ikke?
Retten er sat. Alle bedes rejse sig.
Jury, har I en afgørelse?
Det har vi, dommer.
Vil den anklagede rejse sig og se på juryen.
Hvad er afgørelsen?
Vi finder anklagede skyldig efter anklagen.
Mine herrer, juryen kan træde af.
Retten er hævet.
Jeg vil tage ud til Helen i morgen tidligt.
Jeg bad hende om ikke at blive skuffet, og at vi sikkert ville tabe denne gang.
Frøken Jean Louise.
Frøken Jean Louise, rejs dig.
Din far går.
Jeg beklager, Atticus.
Tak, Maudie.
Atticus, kan vi tale et øjeblik?
Undskyld mig?
Ja?
Jeg ved ikke om det vil hjælpe...
..men jeg vil gerne sige dig dette.
Der er nogle mænd i denne verden...
..som er født til at klare vore ubehagelige jobs for os.
Din far er én af dem.
Nå.
Hvad er der galt, Atticus?
Tom Robinson er død.
De ville føre ham til Abbottsville...
..af sikkerhedsgrunde.
Tom brød fri og løb.
Vicesheriffen...
..råbte for at standse ham...
..men Tom stoppede ikke.
Han skød for at såre ham...
..men ramte, ikke som han ville,...
..og dræbte ham
Vicesheriffen siger...
Tom løb som en gal.
Det sidste jeg sagde til ham var, ikke at miste modet...
..og at vi ville appellere.
Vi havde en god chance.
Vi havde mere end en god chance.
Jeg må ud og fortælle hans familie det.
Du ser efter børnene, Maudie.
Atticus, skal jeg tage med?
Nej, søn. Jeg må hellere tage der ud alene.
Jeg tager med.
Ok, søn.
Goddag, Hr. Finch. Jeg er Spence, Tom's far.
Goddag, Spence.
- Er Helen her? - Ja.
Hun er inde og prøver at lå lidt søvn.
Vi har snakket om appellen, Hr. Finch.
Hvor længe tror du det vil tage?
Der bliver ingen appel.
Ikke nu. Tom er død.
Dør?
Boy.
Gå ind og sig til Atticus Finch, at han skal komme ud.
Gå, boy.
Omkring oktober, var tingene faldet til ro igen.
Jeg kiggede stadigt efter Boo hver gang jeg gik forbi Radleys.
Den nat var mit hoved helt fyldt med Alle helgenes Aften.
Der skulle være et optog, der viste vores lands landsbrugsprodukter.
Jeg skulle være en skinke.
Jem sagde, at han ville følge mig til skolens auditorium.
Sådan begyndte vores længste tur sammen.
- Scout. - Ja?
Kom nu. Alle er gået.
- Jeg kan ikke gå hjem sådan. - Nå, jeg går.
Klokken er næsten 10, og Atticus venter på os.
Ok, jeg kommer.
Men jeg føler mig fjollet, at gå hjem sådan.
Det er ikke min skyld, at du mistede din kjole.
Jeg mistede den ikke. Jeg kan bare ikke finde den.
- Hvor er dine sko? - Dem kan jeg heller ikke finde.
- Du kan hente dem i morgen. - Men i morgen er det søndag.
Du kan få pedellen til at lukke dig ind. Kom nu.
Her, Scout. Lad mig holde i dig, før du brækker halsen.
Jem, du behøver ikke holde mig.
- Hvad er der? - Stille, Scout.
Jeg syntes, jeg hørte noget.
Kom nu.
Vent.
Prøver du at skræmme mig? Det er jeg for gammel til.
Vær stille.
- Jeg kan høre en gammel hund gø - Det er ikke det.
Jeg kan høre det, når vi går.
Når vi stopper, er det væk.
Nå ja, min dragt støjer.
Alle helgenes Aften har ramt dig.
Nu kan jeg høre det.
Det er sikkert bare Cecil Jacobs, der prøver at skræmme mig.
Cecil Jacobs er en stor, våd høne!
Kom nu.
Løb, Scout!
Løb, Scout! Løb! Løb!
Hvad skete der?
Det véd jeg ikke. Jeg véd det ikke.
- Sig til Dr. Reynolds at han skal komme. - Ja.
- Er du ok? - Ja.
- Er du sikker? - Ja.
Sheriff Tate, tak.
Atticus, er Jem død?
Nej. Han er bevidstløs.
Vi ved ikke, hvor slemt han er tilredt, før lægen kommer.
Heck? Atticus Finch.
Nogen har været efter mine børn.
Han har brækket noget, så vidt jeg kan se.
Som om nogen prøvede at vride hans arm af.
Jeg kommer straks, Atticus.
- Hvordan har han det, Doktor? - Han klarer sig.
Sheriff Tate.
Hvad er der, Heck?
Bob Ewell ligger på jorden under det træ der nede...
..med en køkkenkniv stukket ind mellem ribbenene.
Han er død.
- Er du sikker? - Ja.
Han vil ikke genere disse børn mere.
Frøken Scout, tror du, du kan fortælle, hvad der skete.
Det ved jeg ikke.
Lige pludselig var der nogen, der greb mig, slog i jorden.
Så Jem fandt mig.
Så greb Hr. Ewell, tror jeg, ham igen og Jem skreg.
Så var der nogen, der greb mig, Hr. Ewell, tror jeg.
Nogen holdt ham...
..og så hørte jeg nogen ralle og hoste.
Så så jeg nogen bære Jem.
Hvem var det?
Der er han, Hr. Tate.
Han kan sige dig navnet.
Hej, Boo.
Frøken Jean Louise, Hr. Arthur Radley.
Jeg tror, han allerede kender Dem.
Heck, lad os gå ud på verandaen.
Vil De sige godnat til Jem, Hr. Arthur?
De kan ae ham, Hr. Arthur. Han sover.
Men ikke, hvis han var vågen, Det ville han ikke tillade.
Værsgod.
Lad os sætte os i gyngen, Hr. Arthur.
Jeg tror, at det man skulle gøre—
Gode Gud. Jeg må have mistet hukommelsen.
Jeg kan ikke huske, om Jem er 12 eller 13.
Men det må...
..for retten.
Det er selvfølgelig et tilfælde af selvforsvar.
Jeg smutter ned til kontoret--
Hr. Finch...
..tror du at Jem dræbte Bob Ewell?
Er det, hvad du tror?
Din dreng skak ham ikke.
Bob Ewell faldt på sin kniv.
Han slog sig selv ihjel.
Der er en sort mand, der er død uden grund.
Nu er manden, der var ansvarlig for det, død.
Lad de døde begrave de døde denne gang, Hr. Finch.
Jeg har aldrig hørt sige, det var mod loven at enhver borger...
..at gøre sit yderste for at forhindre en forbrydelse i at blive begået...
..og det var netop, hvad han gjorde.
Måske du vil sige, at det er min pligt at fortælle det i byen..
..og ikke tie.
Du véd, hvad der vil ske så?
Alle kvinder i Maycomb, inklusiv min kone, vil banke på hans dør..
og bringe ham himmerigs kager.
Jeg ser sådan på det, en mand så sky,...
som har gjort dig og denne by en stor tjeneste...
..og trukket ham ind i rampelyset—
For mig er det en synd.
Det er en synd..
Og den vil jeg ikke have hængende over hovedet.
Det er måske ikke meget, Hr. Finch...
..men jeg er stadig sherif i Maycomb Amt...
og Bob Ewell faldt på sin kniv.
God nat.
Hr. Tate havde ret.
Hvad mener du?
Ja, det vil være ligesom...
at skyde en sangfugl, ikke?
Tak, Arthur.
Tak for mine børn.
Naboer bringer mad ved død...
..og blomster ved sygdom...
..og små ting ind imellem.
Boo var vores nabo.
Han gav os 2 sæbe-dukker...
et ødelagt ur med kæde...
en kniv...
og vores liv.
En gang sagde Atticus: du kender ikke en mand rigtigt...
..før du har prøvet hans sko og gået rundt i dem.
Bare at stå på Radleys veranda var nok.
Den sommer, der bar begyndt for så længe siden, var ovre...
..og en ny sommer havde erstattet den...
..og et efterår.
..Og Boo Radley var kommet ud.
Jeg tænkte tit på de dage...
sammen med Jem og Dill...
..og Boo Radley og Tom Robinson.
Og Atticus.
Han ville være i Jems værelse hele natten...
..og han ville være der, når Jem vågnede næste morgen.
Dansk Tekst: Thomas Richardt