Et sted i mengden befinner det seg en russisk embetsmann -
- som ikke bryr seg om denne maktdemonstrasjon.
Han vil snart forsøke å flykte under en ferie med familien.
KØBENHAVN, DANMARK 1962
Hva gjør vi nå?
Mine damer og herrer, da begynner vi.
Kan dere bli med meg?
Jeg skal først og fremst vise dere de tradisjonelle tingene.
Her er en detalj ved produksjonen som vi er ganske stolte av.
Her framstiller vi kronblader i leire, -
- en kunst som er blitt utøvet her i nesten 200 år.
Det tar to dager å gjøre ferdig blomsterkransen.
Blomstene modelleres blad for blad, støvdrager for støvdrager.
Selv ganske små blomster har mellom 10 og 15 støvdragere.
Statuetten som her utsmykkes med blomster, -
- ble først laget som en gave til danskekongen.
Vennligst følg meg.
Vi fortsetter denne veien, og jeg skal vise dere dekoreringen.
Gå rundt her, så kan alle se.
Bare kom nærmere.
Slik blir gjenstandene dekorert.
Vi fortsetter til neste avdeling. Hvis dere vil bli med meg ...
Unnskyld ...
- De kan ringe selv. - Takk.
Miss Kusenov, hvor er Deres far?
Fint. Hør her.
Kjenner De stormagasinet ''Den Permanente'' her i København?
Akkurat. Det stenger klokken 1 7.30.
De og Deres far og mor må være der klokken 1 7.15.
Når dere kommer dit, venter vi utenfor.
Tamara!
Dukk!
Fint. De er visst forsvunnet.
Bare gå om bord i flyet.
Takk.
- Går det bra med dere? - Det var en klosset operasjon.
Foran stormagasinet. Svært klosset.
- Dere slapp da unna. - Vi ville ikke ha gjort det slik.
Spør Wiesbaden hvor lenge vi må vente på C135-eren til Washington.
Mr. og Mrs. Kusenov og deres datter Tamara. Mr. McKittrick og Mr. Blake.
- Hvordan er han? - Han er en elskelig mann.
- Det du er ute etter. - Nå får de panikk i Moskva.
- Er det Det hvite hus? - Nei, det er Capitol Hill.
Jeg skal peke ut Det hvite hus lenger framme.
Der er det.
Det er flott.
- God morgen, Howard. - God morgen.
Her skal dere bo en stund. Bli med meg.
God morgen.
Hva er dette?
Føl dere som hjemme her. Kan vi hjelpe ...
- Er dette Deres hus? - Nei.
Mr. Kusenov, vi vil gjerne snakke litt med Dem.
Ja vel.
- Alle tre, takk. - Hvorfor det?
Det er ikke nødvendig.
- Vi vil snakke med alle etter tur. - Mrs. Kusenov ...
- Hva er i veien, Mike? - Kunne det ikke vente?
- De har hatt et anstrengende døgn. - Fikk de ikke slappet av på flyet?
Der er han.
- Devereaux. - Nå må De ikke være vanskelig.
- Da må han vise respekt. - Det gjør han sjelden.
- Jeg er hans overordnede ... - Han skal ikke gi meg råd.
Jeg har ikke bruk for ham!
Unnskyld. De kom nylig fra Paris. Han har vært i Washington i årevis.
Hans forhold til amerikanerne er for nært.
Enig. Men det nære forholdet er verdifullt.
Han har skapt den beste e-tjenesten i Vesten.
Han besitter stor ekspertise, og han er et plikttro menneske.
Nå og da ønsker jeg at han kunne ha vist litt respekt.
- Mr. Devereaux er kommet. - Vis ham inn.
God morgen, D'Arcy. God morgen, general.
Vi har en beskjed fra Paris.
En russisk etterretningsmann har hoppet av til USA.
- Når? - Vi vet ikke.
- Hvorfor visste ikke De om det? - Amerikanerne har ikke sagt noe.
Hvordan vet Paris dette? Har russerne fortalt det?
Det er underlig, ikke sant? En russer hopper av, -
- og noen i Moskva løper til telefonen og ringer Paris.
- Hvem? Hvorfor? - Hva?
Det angår ikke oss hvordan Paris fikk vite det.
- Vi skal finne ut hvor avhopp ... - Hvorfor det?
Hva vil Paris med informasjonen? Gi den videre til Moskva?
- Så kommer to menn og dreper ham? - Hva er det De prøver å si?
Ingenting, general.
Jeg bare lurer på hvordan Paris fikk informasjonen.
Ja, det stemmer. Han er her. Jeg skal si ifra til ham.
Dette er hemmelige mapper fra North Atlantic Treaty Organization.
- Nato. Jeg er ekspert på Nato. - Ja, det sier De jo.
De er nummererte og merket med initialer. Hvilke har De sett før?
Denne.
De to er falske. Dere får se at jeg virkelig vet noe.
Dere er barnslige. Disse er falske.
- Når ble De visesjef i KGB? - Det angår ikke Dem.
- Det vil vi selv avgjøre. - Nei, det gjør jeg.
- Hvorfor tror De at De er her? - Jeg ba om beskyttelse.
- Det har De fått. - Vi avtalte ingen betingelser.
Hør her. Fortsetter De slik, ender De opp ved den russiske ambassaden.
Det ville vært slutten for meg. Og dere finner ikke andre avhoppere.
- Sier ordet ''topaz'' Dem noe? - I hvilken sammenheng?
Bare ordet ''topaz''.
- Det er en smykkestein. - Og i etterretningssammenheng?
- Hvor har dere sett det ordet? - Hva sier det Dem?
Det er til deg, Mike.
- Ingenting. - Har De ikke hørt det som kodeord?
Nei.
Her er en liste ...
- Hvem er det? - Din sekretær.
Fra den franske hva for noe?
André Devereaux? Hva ville han?
Ring ham og si ja. Finn ut av tidspunktet. Vi ses senere.
- Hva ville han? - Han har invitert meg på middag.
Nå?
Vi spiste middag sammen for to dager siden.
Nå, hvorfor har du plutselig invitert Mike på middag?
- Fordi han elsker maten din. - Og du vil ha noe av ham.
Jeg lover at vi skal ta kvelden tidlig.
Gid vi kunne reist hjem til Paris. Du kunne fått jobb i UD.
Hvem har sagt det?
Claire D'Arcy.
- Diplomatkoner bør ikke plapre. - Alle koner prater sammen.
- Og du er for involvert med USA. - D'Arcy er et naut.
André, du er franskmann.
Du skal ikke bli involvert i den kalde krigen. Du er nøytral.
Ingen er nøytrale.
Jeg vil ikke at du skal bli drept.
Jeg går. Så kan dere oppføre dere som hemmelige agenter.
- Jeg skulle ønske du ikke sa slikt. - Hvorfor det?
Tror du at du narrer noen, mesterspion?
Alle i Washington vet at du ikke er handelsattaché.
Alle vet at sjåføren er sjef for russernes e-tjeneste.
- Han kjører for ... - Ikke alle i Washington vet det.
Og jeg vil være takknemlig om du ikke sier det til noen.
- Gå og legg deg. - Nicole, hvor har du hørt det?
Fra slakteren min.
Når Michele kommer, kan jeg prate med en som ikke alltid er på vakt.
- Kommer deres datter? - Sammen med sin mann.
- Han skal skrive om FNs åpning. - Vi skal møte dem i New York.
Og vi skal ikke se en eneste spion.
Dere støter nok på noen hos FN.
Vi skal ikke besøke FN. Michele og hennes mann skal.
- Vi skal more oss, ikke sant? - Ja.
Det forekommer meg at du ikke har mye til overs for vårt arbeid.
- Hvordan gjettet du det? - Du burde vært vant til det.
Man blir aldri vant til det.
Men jeg liker deg. Du er hyggelig til å jobbe i e-tjenesten.
Takk. Og takk for den deilige middagen.
- Konjakk? - Ja takk.
- Tenker du på å trekke deg? - Nei.
Jeg forstår at dere har en russisk avhopper.
- Hva heter han? - Boris Kusenov.
Han bor i et hus utenfor Washington.
Trodde du at jeg ikke visste hvorfor jeg ble invitert?
- Hvorfor kom du? - For å fortelle det du vil vite.
Så sant jeg ikke informerer Paris?
McKittrick sier at jeg tar en sjanse. Gjør jeg det?
Mike ...
Vi har gjort ting for hverandre som ingen andre agenter ville ha gjort.
Jeg ser helst at det fortsetter slik.
Oberst Kusenov, vi vil vite alt De vet om ett spesielt emne: Cuba.
Cuba. Teknikerne. De russiske teknikerne på Cuba.
Hvor mange er de?
Jeg vil gjette på 4500. Per i dag, kanskje 5000.
- Militære? - Militære, sivile, byggearbeidere.
Stort sett teknikere og elektronikk- eksperter på høyeste nivå.
- Hva gjør de der? - De kom med gaver fra russerne.
Hva slags gaver?
KGB er skarpt oppdelt. Cuba var ikke mitt område. Jeg vet ingen fakta.
- Pokker. - Vi hadde en avtale.
Ja, det vet jeg. Jeg inngikk en avtale med djevelen.
Jeg skal fortelle dere hvor dere finner fakta.
En cubaner ved navn Rico Parra.
Cubansk regjeringsmedlem. Var med i bevegelsen fra starten av.
Han var i møte i Moskva og fløy til New York som FN-delegasjonsleder.
- Jeg møtte ham i Moskva. - Hva var formålet med møtene?
Å skissere en avtale. Kall den en handelsavtale eller en opptegnelse.
En avtale mellom Sovjetunionen og Cuba -
- som angir nøyaktig hva Sovjetunionen forsyner Cuba med.
Angrepsvåpen? Har russerne levert våpen til Cuba?
Som sagt: Jeg kjenner ikke fakta. Men Rico Parra har handelsavtalen.
Han har opptegnelsen.
Der kan dere lese det hele. Hvis dere får tak i den.
Har andre enn Parra har adgang til papirene?
De er blitt oppvakt. Det fins én mann til.
Luis Uribe. Rico Parras sekretær.
Han utgjør en sikkerhetsrisiko.
Jeg har benyttet meg av ham. Det vet ikke cubanerne.
Han kan kjøpes. Men dere kan ikke bruke ham.
- Han hater amerikanere. - Hater han amerikanske penger?
Han ville aldri tatt imot dem fra en amerikaner. Tro meg.
Nå har dere fått min informasjon. Hva vil dere bruke den til?
- Michele! - Mor.
François.
- God dag, François. - God dag, far.
- Du ser flott ut. - Håret ditt er annerledes.
- Min mann syns jeg skal klippe det. - Nei, jeg liker det.
- Hvor lenge blir dere? - Vi blir så lenge dere er her.
- New York er fantastisk. - Og vi skal se alt.
God dag, Nicole, André. Det gjør vel ikke noe at jeg kom?
Jeg ville forsikre meg om at blomstene var her.
- Michele, husker du Mr. Nordstrom? - Ja.
- Det er noen år siden. - François Picard, M. Nordstrom.
God dag.
- Det var all bagasjen, sir. - André.
Ja. Takk skal De ha.
- De er utsendt av en Paris-avis? - Ja, til åpningen av FN.
François, vi må kle oss om til middagen.
Å, ja. Unnskyld meg.
Om forlatelse, Nicole.
Takk for blomstene, Mike.
Før du ber meg gå, må du tenke på at jeg er her fordi det er påkrevd.
- Ikke gjør dette mot Nicole. - Jeg er nødt.
Hvordan fant du oss? Glem det.
- Du sa at dere skulle til New York. - Glem det.
Hva vil du?
Det fins en skriftlig avtale mellom Russland og Cuba. Vi må se den.
- Rico Parra er i New York. - Han hater meg som pesten.
Rico Parra har en sekretær som heter Luis Uribe.
- Hvorfor gjør dere det ikke selv? - Vi kan ikke kontakte ham.
Nei. Beklager.
Få noen til å fotografere papirene. En tur til Harlem er alt vi ber om.
Uribe kan kjøpes.
Gjør oss tjenesten. Jeg ville ikke spurt om vi hadde andre muligheter.
François, har du tegnet noen av de cubanske delegatene ved FN?
Har du tegnet en mann som heter Luis Uribe?
Jeg skal se etter.
Der er han.
- Kan vi ta tegningen? - Er det til en god sak?
- De får den igjen. - Da kan De ta den.
Hva dreier det seg om? Jeg er jo din svigersønn.
Og journalist. Ta deg av kvinnene. Jeg kommer snart.
Skal du ut?
Jeg prøver å rekke middagen. Si til Nicole at hun ikke skal uroe seg.
- Mange takk. - Ingen årsak.
Pengene.
Du forstår at vi ikke kan bli innblandet?
- Går det galt, er det ditt opplegg. - Ja.
- Jeg drar til Washington. Ring meg. - Ja.
- Jeg søker Mr. Dubois. - Hvem skal jeg melde?
Det fransk-amerikanske finansselskap.
Kom inn.
- Det er lenge siden sist. - Jeg har en viktig oppgave til deg.
- Jeg håper du har tid. - Jeg har alltid tid for deg.
- Kan vi snakke på ditt kontor? - Nei, vi går inn hit.
Du finner det nok litt kjølig.
- Husker du navnet hans? - Uribe. Hva skyldes hatet til USA?
Han mistet visst en sønn i Grisebukta.
- Jeg har ikke mye tid. - Du får bare improvisere.
- Hva med kameraet ditt? - Det er alltid klart.
Denne veien.
Si at du er franskmann, ikke amerikaner.
Enda bedre. Jeg er fra Martinique. Da er vi nesten i familie.
- Her er mitt lille kamera. - Hvordan kommer du deg inn?
Jeg tror jeg vil være reporter. Jeg har mange pressekort.
Hvem arbeider jeg for? Ebony?
- Playboy? Jersey City Post Ledger? - Ebony.
- Jeg tror de foretrekker Playboy. - Ebony.
Du er så firkantet. Da går vi.
Bare én liten detalj. Pengene.
Benny, arbeid videre med korset. Ikke gjør det for muntert.
- Hvor står du? - Her, på den andre siden av gaten.
- Pass godt på deg selv, Philippe. - Det er det jeg er dyktigst til.
- Hva vil De? - Jeg har en avtale med señor Uribe.
Vær så god. Der er han jo.
Takk, kamerat.
Jeg sa nei. Gå nå.
Men Rico sa at han ville snakke med oss.
Det vil han ikke.
- Forsvinn. - Hvem tror De ...
Jeg sa nei.
- Rico! Det er meg, Matteo Gomez! - Og Tomas Bosch!
Forsvinn!
Hvor er papirene? Helt nøyaktig.
I en rød skinnkoffert som står ved skrivebordet. Den er låst.
Hvis jeg intervjuer ham, kan De da få tak i kofferten?
- Han gir Dem ikke et intervju. - Da feiler jeg.
Men jeg vil ikke feile her på Deres bad. Kom.
- Et øyeblikk. Hvem er han? - Det er i orden, Hernandez.
Forsvinn!
Tosker. Vil dere ha oss arrestert? Ut!
- Vi skal vise at vi ikke er redde. - For amerikanerne.
Og derfor vil dere sprenge Frihetsstatuen?
- Ut! - Señor Parra, har De tid?
- Hvem er De? - Han er fra Ebony Magazine.
Snakk med ham.
- Jeg gir ikke flere intervjuer. - Hvorfor ikke? Er De imot negrer?
Slipp ham.
Vi diskriminerer ikke på Cuba. Det er et fritt og demokratisk land.
- Alle mennesker er kamerater. - Da snakker De med meg.
- Slik som avisene beskriver oss? - Er ikke fra en amerikansk avis.
Gå ut på balkongen, så fotograferer jeg Dem når De vinker til vårt folk.
Mitt folk. Vil De gjøre det?
- Hva vil De skrive om Cuba? - Det De sier. Én erklæring.
- Hva er dette? - Det er kameraet mitt.
- Det er et pussig, lite kamera. - Det fungerer glimrende.
- Hva med et denne veien? - Nei, fortsett å vinke.
- Nå har De fotografert nok. - Nei, bare to til.
Takk skal De ha, señor Parra.
Hva skal jeg skrive som tekst til bildene?
Fortell Deres folk at vi er et lite land.
Men snart, meget snart, vil vi ikke frykte noen.
Godt. Noe er i ferd med å skje.
Jeg sa ikke det. Bare skriv det jeg sa.
Godt. Takk, señor Parra.
- Kamerat. - Kamerat.
Orlando, jeg vil ha to kopier av dette.
- Hvor er den røde kofferten? - Uribe tok den.
Uribe? Han har ikke nøkkel. Jeg har den eneste nøkkelen.
Hernandez.
Har du pistolen din?
Bli med meg.
Unnskyld ...
Gi meg pistolen din!
Kom!
Der er han!
Unnskyld, señor.
Flott, Benny. Jeg gjør det ferdig.
- Er det bra? - Det ser flott ut.
- Vet D'Arcy at du drar til Cuba? - Naturligvis.
- Vet Paris det? - Jeg antar det.
Jeg vil ikke at du skal dra. Jeg er redd for din karriere og ditt liv.
Jeg er nødt til det. Jeg startet dette, og jeg må avslutte det.
La amerikanerne ordne sitt.
De kan ikke. De har ikke hatt folk på Cuba siden Grisebukta.
Så de spurte deg.
Kan de ikke bruke en annen enn deg?
Jeg vil gjøre det.
Papirene vi fotograferte, skremte livet av meg.
Ikke bare av amerikanerne, men meg.
Jeg må finne ut hva russerne pønsker på på Cuba.
Det er en kvinne på Cuba, ikke sant? Juanita de Cordoba.
- Hvor har du det navnet fra? - Hvor? Fra Claire D'Arcy.
Hun hørte det av sin mann som hørte det fra Havanna-kontoret.
Jeg vil ikke høre det navnet bli nevnt.
Hvorfor ikke? Hva betyr hun for deg?
Hun er i motstandsbevegelsen. Hun arbeider for meg av og til.
Hva mer gjør hun for deg?
Hun leder et nettverk på Cuba. Jeg burde ikke ha fortalt deg dette.
- Det er farlig å snakke om det. - Men jeg vet det. Det er problemet.
Skulle ønske jeg ikke visste det. Jeg vet at du ofte reiser til Cuba.
Og at ... hun er vakker.
Jeg reiser til Cuba fordi det er jobben min.
Det er alt. Jeg vil ikke snakke om det.
Følger du meg ned?
Adjø.
Nicole?
NY UTVIKLING PÅ CUBA ETTER KENNEDYS TV-TALE
Best at du venter. Gi gutten reisevesken og skrivemaskinen.
Ta denne og kofferten med tilbake til huset.
- Når er De i Havanna i morgen? - Jeg ringer og ber dem sende bilen.
Juanita. Señor Parra.
De kom fort tilbake.
- Jeg er glad for å komme til Cuba. - Det tror jeg så gjerne.
- Det er godt å se deg, Juanita. - Takk.
Nylonartikler. Jeg håper det ikke gjør noe. Jeg sa ikke noe i tollen.
- Hvordan går det i Washington? - Rutinemessig. Ikke noe uvanlig.
Jeg var i New York for bare et døgn siden.
- Hvordan går det i New York? - Rutinemessig. Ikke noe uvanlig.
- Ses vi i kveld? - Nei, ikke i kveld.
Du kommer vel til møtet i morgen? Fidel venter deg.
Er det møte i morgen? Jeg liker å høre på Castro.
- De kan dessverre ikke stå hos oss. - Jeg liker å stå i mengden.
Señor Devereaux.
Hent sakene mine. Monsieur Vatel vet hvilke.
Godt å se Dem.
Bær inn denne for meg. Takk.
Du ga meg ikke beskjed.
Jeg prøvde å ringe fra Mexico by. Fikk du ikke beskjed?
For mindre enn en time siden, mens han var her.
Pokker til tidspunkt å komme på.
Sikkerheten er på topp. Øya vrimler av russere.
Jeg vet det. Jeg er her for å se hva de pønsker på.
Jeg har ikke kunnet sende opplysninger til Miami på ukevis.
Nå er jeg her. Jeg skal gjøre alt jeg kan.
Er Rico Parra fortsatt din tro følgesvenn?
Og vert.
- Kom han for å få husleien? - Hvordan har din kone det?
- Vi bør kanskje begynne forfra. - Det er nok best.
Jeg forstår det ikke. Franskmennene blåser i russerne her.
- Det gjør ikke amerikanerne. - Russerne har oss i et jerngrep.
- Jeg får bruk for din organisasjon. - De fleste av mine folk er i skjul.
Du kan ikke gjøre annet enn å bli hos meg i noen dager.
Og så reise hjem.
- Nå skal vi pakke ut gaven vår. - Vår gave?
Ja. Din og min.
- En radio? - En geigerteller.
Den kan avsløre om russerne har atomstridshoder her.
- Den har en innebygd båndopptaker. - Kløktig.
Du må finne ut hvilken rute de benytter til rakettransporten.
Det er en oppgave for Thomas. Og det der?
- Vi har mange kameraer. - Ikke som dette.
Fjernstyring.
- En kan stå 800 meter unna. - Og fotografere hva?
- Rakettene, naturligvis. - Ved San Christano? Vi har prøvd.
Jeg viser deg hvordan i morgen tidlig.
Nå til de andre tingene jeg må vite. Hvilke russiske enheter er her?
Fins det noen nye flytyper? Og hvor er de største hulene?
- De største ligger ved Managua. - Godt.
Er det alt?
Jeg tror det.
Det glemte jeg nesten ...
En ikke-elektronisk gave.
Så vakker den er. Tusen takk.
Jeg skal vise deg hvordan denne fungerer.
Det er radiumet i tallene og viserne som forårsaker det.
Du har allerede gjort et godt dagsverk.
- Jeg viste Thomas skrivemaskinen. - Han gjør jobben sin.
Du drar til Havanna og ter deg som en uskyldig handelsattaché.
Og du drar til møtet med din husvert.
- Vi ses i kveld. - Adiós.
- Bli sittende, Mrs. Mendoza. - Vi skal gå nå.
- Er alt klart? - Vi mangler kun teleobjektivet.
- Fint. - Og se her.
Glimrende.
Her. Dekk dem til.
Vi må passe på at Pablo ikke spiser kameraet.
Se her. Her har jeg godt overblikk over det som skjer i Viriel havn.
- Det er rett ved veien. - Det er trygt.
Her er piknikkurven. God fornøyelse.
De tar Dem av det, ikke sant? Gud velsigne Dem.
- Pass godt på Deres mann. - Det skal jeg.
Se der, Ricardo.
Det er noen der oppe.
- Det var en mann og en kvinne. - Manuel, Enrique. Dere andre blir.
- Hvor lenge har dere vært her? - En stund. Bilen fusker.
- Har De sett en bil kjøre forbi? - Jeg så en for et øyeblikk siden.
Den kjørte ned veien.
Den var svart.
- Ricardo, det er dem! - Pablo!
- Carlotta! - Ta dem med.
Señor, dere gjør en feil. Vi vet ikke hvorfor dere griper oss.
Det er en mann her. Fra kvelden da papirene ble fotografert.
Hvor?
- Er du sikker? - 100 prosent.
Han var like nær meg som du er nå.
Skal jeg få ham pågrepet?
Nei. Ikke ennå.
Det er forståelig. Når det kommer til stykket ...
- Kan jeg få litt kaffe? - Du skal få litt mat.
- Dolores. - Bare kaffe, takk. Jeg har spist.
Det var synd. Kyllingen er nydelig.
Det svarte markedet. Du kunne godt ha ringt.
Jeg fikk plutselig lyst til å komme.
- Señora? - Señor Parra skal ha en kopp kaffe.
Sett deg.
Jeg har akkurat snakket med min tidligere sekretær ... Uribe.
- Kjenner De Uribe? - Nei.
- De har hørt om ham? - Nei.
- Hvorfor sa du opp Uribe? - Jeg var ikke tilfreds.
Men han fortalte det jeg ville vite før han la ut på sin reise.
Reise?
Reisen som ingen reisende vender tilbake fra.
- Hva hadde han gjort? - Han jobbet for franskmennene.
Og de arbeider visst for amerikanerne.
- Og så ville De avlegge en visitt? - Angår det André?
Bare fordi han er fransk?
Den kvelden i New York, da Uribe ga en franskmann papirene -
- så han kunne fotografere dem ...
- Det sto en franskmann til utenfor. - Det kan ha vært mange.
Ja. Men den eneste jeg bryr meg om, -
- er ham som så beleilig ble dyttet overende -
- da den franske spionen flyktet. Det var kløktig.
- Var du i New York? - Ja.
For moro skyld. De legger sammen to og to og får åtte.
Det som sto i papirene, om Russland og Cuba, er grunnen til Deres besøk.
Det er ni. Jeg var i New York og dro til Harlem for å se forestillingen.
Det var en glimrende forestilling. Resten er rene tilfeldigheter.
Jeg kom for å fortelle Dem følgende:
Var det ikke for henne og det faktum at hun muligens er involvert, -
- ville De forsvunnet og holdt Uribe med selskap.
Vi ville bedt om unnskyldning, -
- men man ville aldri hørt fra Dem igjen.
Hun er enke etter en revolusjonshelt.
Hun er elsket og æret her i landet.
De er etterretningsagent.
Deres omgang med henne setter henne i fare.
De skal forlate landet med første fly i morgen tidlig.
Og har De samlet opplysninger om russernes aktiviteter på Cuba, -
- skal De ikke tro at De får dem med ut. Det gjør De ikke.
De blir kroppsvisitert på flyplassen ... omhyggelig.
Hvis man finner noe på Dem, blir De arrestert.
Og De vet utmerket godt hva som deretter kan skje med Dem.
Hvis De ikke har noe imot å bryte opp, -
- så kjører jeg Dem til Havanna, så De kan pakke koffertene.
Du kjører ham ikke til Havanna.
Han er min gjest. Han spiser middag og blir så lenge han har lyst.
Når han vil tilbake til Havanna, ringer han etter en bil.
Du oppfører deg tåpelig. Du tror det du selv vil tro. På grunn av meg.
Han hadde neppe kontakt med Uribe. Ingen andre vil tro det.
Og hvis du skader ham, lager jeg et helvete for deg.
Og du vet at jeg er i stand til det.
Neste gang du vil besøke meg, bør du ringe først.
I morgen tidlig.
Kom inn.
Jeg har med skrivemaskinen. Det er gjort.
Bilen venter på Dem. Vil De se?
- Når var rakettene i byen? - Litt før kl 3.
De kom på lange tilhengere med soldater, jeeper og lastebiler.
- Klikket innretningen? - Ja, da lastebilene kjørte forbi.
Klikk, klikk, klikk. Se her. Slik De viste meg.
Båndene er inne i spolen. De må vikle ut hele for å finne dem.
Flott. Hvor er opplysningene om troppene, hulene og anleggene?
De er i mikrofilmen her i det nederste punktumet.
- Fint. - Gi meg barberhøvelen og bladene.
Her er Deres nye barberhøvel og holderen til bladene.
- Hvordan fikk man inn filmene? - Vi foldet dem enkeltvis.
Godt.
- Her har du noe å lese på flyet. - Takk.
Nei. Ikke nå.
Jeg bærer ned koffertene.
- Kom. - Nei.
Ingen avskjed ved hoveddøren.
Jeg sier adjø til deg her, her hvor jeg eier deg.
Hvis din situasjonen forverres, får vi deg ut.
Jeg har mine metoder.
Jeg reiser aldri herfra.
Jeg er cubaner. Jeg elsker mitt land.
Uansett hva, så må jeg bli her til det er over.
Jeg er bekymret for det som kan skje på flyplassen.
- Jeg kommer meg forbi. - Jeg vet nå ikke det ...
Ringer du før du går om bord i flyet?
Du skal være sikker. Det er noe jeg må fortelle deg.
- Fortell det nå. - Nei. Før du går om bord i flyet.
Ja vel.
Gå.
- Fant Dere ut av det? - Ja.
- Hvem arbeidet de for? - Spør henne.
- Hvem?! - Spør henne selv.
Hvem arbeidet dere for?
Hvem sendte dere til Viriel for å spionere?
Hvem?
Hva? Si det.
Juanita de Cordoba.
Guerrero, dra til flyplassen.
Let overalt.
- Se på soverommet! - Hva er dette?
Dere får ikke lete gjennom soverommet mitt!
- Rico, stopp dette! - Kom ned.
- Nei, dere kan ikke gå inn. - Thomas, stopp dem!
Dolores!
- Kjenner du Mendoza-paret? - Ja.
De sier fryktelige ting om deg.
Jeg tror ikke på dem. Munoz gjør det, men ikke jeg.
- Torturerer en folk lenge nok ... - Jeg vil ikke tro på dem!
Rico. Vi fant det i spiskammeret.
Et mørkerom og utstyr til å forminske bildene.
Det er sant. De opererte herfra.
Ring flyplassen.
Denne er beregnet på barberblader. Det er der de gjemmer filmene.
Guerrero, er franskmannen der fortsatt?
Ingenting? Ok.
Jeg skal si hvor dere finner dem. De ligger i pakken med barberblader.
De små, tynne som glir ut! Ring tilbake. Du vet hvor jeg er.
Så det er altså sant?
Nå er jeg nødt til å tro på det.
De tingene som du har gjort mot oss ...
Mot det som vi prøver å oppnå ...
- Hvorfor det? - Du gjør mitt land til et fengsel.
Nei, du kan ikke dømme oss. Ikke du.
Du burde ikke ha gjort dette.
Du narret meg. Du motarbeidet meg.
Du er en del av det.
Nå må vi gjøre mot deg det vi gjorde mot Mendoza.
Vi vil vite navnene på alle de andre.
Alle tingene som dere har gjort.
Vi skal nok finne ut av det.
Tingene som kroppen din vil bli utsatt for ...
Denne kroppen ...
Ja, Guerrero? Hva? Ingenting?
Ingen film? Hva var det i esken med barberblader?
Barberblader? Hva mener du med at du måtte la ham gå?
Ja vel.
Ja vel! De lot ham gå.
Hallo, hvem er det? Señor Devereaux.
Señora de Cordoba? Dessverre.
Det har hendt noe.
Hun er død. Skutt.
Señor Parra? Han er gått.
KJÆRLIG HILSEN JUANITA OKTOBER 1962
Så mye post. Er Nicole bortreist?
Ja. Jeg fikk ikke fortalt deg det.
Hun reiste til Paris, siden jeg likevel var bortreist.
Hun fikk ikke sett noe særlig til Michele i New York.
- Det var min skyld. Beklager. - Nei, hun savnet Paris.
Hun visste ikke hvor lenge jeg ble borte.
Utrolig hvor mye reklame en får på noen få dager. Vi tar en drink.
Vil du ikke ringe til Nicole?
Nei. Dessuten har sikkert kontoret behandlet filmene fra Cuba.
Jeg kommer straks. Jeg skal bare hente litt is.
- René. Kom inn. - Jeg ville bare ...
Kjenner du Mike Nordstrom? René D'Arcy.
God dag.
Vi skulle til å ta en drink. Vil du ha en?
Nei, jeg ville bare treffe deg. Kan vi snakkes under fire øyne?
- Jeg går. - Nei, bli. Vi går inn på kontoret.
Vær så god. Ta deg en drink. Kom, René.
Du skapte en del forviklinger.
Ja, jeg vet det.
Nå er det gjort. Hva det nå var.
Cuba har protestert direkte til Paris.
Jeg er her for å be deg sette deg på neste fly til Paris. I kveld.
Du skal melde deg hos generaldirektøren.
Mitt opphold i Washington er over. Jeg er blitt kalt hjem.
Det var leit. Du vet hvor takknemlige vi er for din innsats.
Vi har fått bekreftet våre opplysninger, også U2-fotografiene.
- Hva skjer i Paris? - En undersøkelseskommisjon.
Hvorfor jeg dro til Cuba. Hva jeg gjorde der, og for hvem.
Hvorfor jeg gjorde det for deg. Og hva jeg fant ut.
Bli med meg en tur.
Russeren kom med noen avsløringer som vil ryste deg.
- Om hva da? - Lekkasjene i Paris. Han sa alt.
Du skal høre på det han har å si før du reiser hjem.
Takk. Jeg serverer kaffen selv. Mrs. Fawcett lager nydelig kaffe.
- Var det alt? - Ja. Takk.
- Monsieur Devereaux? - Nei takk.
Mr. Nordstrom. Svart, én sukkerbit?
Mr. McKittrick, svart? Får jeg by på en sigarett?
De røyker allerede.
Nok en gang: Topaz.
Herrene ba meg fortelle Dem om Topaz. Hvorfor?
Vær så snill å fortelle ham det De fortalte oss.
Det lyktes Dem altså å overbringe informasjonen fra Cuba?
Ja.
Og nå frykter De at De må fortelle det til Deres styresmakter?
Hva er ''topaz''?
Det er kodenavnet på en gruppe franskmenn som arbeider for Sovjet.
- Jeg tror ikke det fins noen ring. - Lederens kodenavn er Columbine.
Jeg kjenner ham ikke, men han har stor makt.
Mannen under ham heter Henri Jarre.
Jarre!
Henri Jarre. Han var min direktekontakt.
Alle viktige dokumenter som nådde ham, ble sendt til meg.
- Kjenner du ham, André? - Ja. Han er økonom i Nato.
- Så da er det altså sannsynlig? - Det er mulig.
Det er ikke bare mulig. Det er sant.
Nå vil dere sikkert snakke sammen.
Jeg går en tur i hagen før solen går ned.
Blake.
Monsieur Devereaux, vi har samme problem.
Vil De lytte til samvittigheten eller til styresmaktene?
La meg gi Dem et godt råd. De bør ikke reise hjem.
Disse mennene gir Dem et nytt liv, en ny jobb. Alt.
Tenk over det.
Nå?
Våre styresmakter er rede til å gjøre mot Cuba, -
- eller Russland, det omstendighetene krever.
Får russerne vite det vi vet, kan det bli skjebnesvangert.
Hvis russerne finner ut at vi er klare til å handle, -
- kan de fort klargjøre rakettene og rette dem mot USA.
Da blir Frankrike involvert.
- Våre allierte skal informeres. - Når?
En amerikansk delegasjon er i Paris om 3 dager.
Og jeg skal holde tett og avsløre Topaz?
Og risikere livet? Litt av en oppgave, mine venner.
La oss gjøre én ting helt klart.
Ingen høyt oppe må få vite at vi er her. Da må jeg gå igjen.
Du har ikke noe å frykte.
Det er snakk om etikette. Han har ikke møtt generaldirektøren.
Sant nok. Jeg forstår ikke hvordan vi kan hjelpe til.
Jacques, da du snakket med Jarre ... Der er han jo.
God dag. Unnskyld forsinkelsen.
- André, hvordan har du det? - Jeg er glad du kom.
Da er alle her. Vi setter oss.
Dette er en alvorlig sak for André.
Han har bedt oss gi ham råd før han skal møte generaldirektøren.
Det er ikke bare generaldirektøren, men kommisjonen han må takle.
Jeg har ikke noe å fortelle dem.
Sludder. Du skaffet amerikanerne opplysninger da du var på Cuba.
- Er det sant? - Ja.
Og du nekter å gi opplysningene til dine styresmakter?
- Jeg kan ikke. Tro meg. - Hvorfor ikke?
Det er lekkasjer hos styresmaktene, og jeg vet ikke hvor.
- Jeg må gå. - Bli her, Jean.
Ingen blir kompromittert. Det forsikrer jeg deg.
Å være prinsippfast er én ting, men en behøver ikke å dø for dem.
Jeg har ikke noe ønske om å dø for dem.
Si det til oss, dine venner. Derfor er vi her.
Vær nå rimelig. Vi prøver å hjelpe deg.
Små skritt, mine venner.
La André fortelle det med sine egne ord.
Har noen av dere i arbeidet støtt på en spionring som kalles Topaz?
- Ikke det? - Hva slags ring?
Det fins en rekke franskmenn, våre landsmenn, -
- høytstående embetsmenn, som jobber for Sovjetunionen.
- Nå går jeg. - Jeg har bruk for deg!
- Jeg omgås ikke spioner. - Jeg vil avsløre dem.
Det er ren fantasi.
- Hvordan vet du om spionringen? - USA har en russisk KGB-avhopper.
- Det vet vi godt. - Ja.
Jeg har møtt ham. Jeg snakket med ham. Han fortalte det.
En spionring? Som heter Topaz?
- Hva heter avhopperen? - Boris Kusenov.
- André, det er umulig. - Hvorfor det?
KGB-mannen du omtaler, Boris Kusenov, døde for et år siden.
Mannen som amerikanerne har, må være en dobbeltagent.
Han har narret amerikanerne, og han har narret deg.
Hvordan vet du det? Hva får deg til å tro det?
Det er et spørsmål om dokumentasjon. Det står i mine papirer.
Du vet godt at du kun får komme hit når jeg ber deg komme.
Jeg har ringt deg både på kontoret og her.
Jeg vil nødig virke utålmodig, men jeg venter en gjest.
Jeg beklager at jeg krenker privatlivets fred.
- Du lot Devereaux invitere meg. - Ellers ville han ha begynt å lure.
Var du ikke der, ville han ha lurt enda mer.
Han visste det. Det kunne man se.
Nei. Han var ikke sikker. Han prøvde å finne ut av det.
Du oppførte deg eksemplarisk til å begynne med.
Men så gjorde du noe ytterst tåpelig.
- Å si at avhopperen er død ... - Det stoppet ham.
For øyeblikket. Nå forhører han seg med amerikanerne.
I morgen vet han at vi lyver.
Hva gjør vi?
Ingenting.
Du skal få noe som roer nervene. Konjakk?
Mener du at Devereaux ikke skal tas alvorlig?
Et illevarslende og subtilt forslag, Henri.
Men slike ting gjør man ikke i panikk.
Tilgi meg at jeg ikke holder deg med selskap, men jeg venter en gjest.
Hvis Devereaux mistenker meg, når blir han da en trussel ...
... mot andre?
Jacques, det er ikke første gang vi står overfor et problem -
- som fordrer en endelig løsning.
Drikk konjakken din.
Avisenes skriverier begynner å gjøre meg nervøs.
Mener du antydningene om mulige lekkasjer hos styresmaktene?
I Nato? Det er ingenting.
Ikke for deg. Ingen tenker på deg, ikke i din stilling. Men meg ...
Og nå har en journalist ringt og bedt meg om et intervju.
- Om hva da? - Nato.
- Still opp. Sa du nei? - Nei, jeg gikk med på det.
Det var lurt.
Hvis Devereaux har opplysningene fra avhopperen, noe jeg tror, -
- så må han stoppes nå. Tro meg.
Du er så blodtørstig.
Devereaux død? En sørgende enke?
En offisiell gransking?
Vil ikke virke utålmodig, men jeg venter en gjest.
Du finner veien ut.
Skal jeg ringe deg etter intervjuet?
- Det er klokken 21 . - Ring meg etterpå.
Takk for at du kom.
Hvorfor skulle jeg ikke komme? Jeg er en fri kvinne.
- God kveld. François Picard. - De er tidlig ute.
Vi avtalte 20.30.
- Unnskyld. Om det ikke passer ... - Kom inn. De er jo her.
Takk.
- Sitt ned. - Takk.
- Får jeg by Dem på noe? - Nei takk.
- Takk for at jeg fikk komme. - Ingen årsak. Deres avis er god.
Ikke som enkelte av de ...
- Men jeg vet ikke hva De ønsker. - Ikke noe spesielt.
Jeg undersøker Natos virksomhet. De er en høytstående embetsmann.
Kan jeg tegne Dem mens vi snakker? Det er en av mine spesialiteter.
- Avisen liker det. - Sett i gang.
- Bare slapp av, monsieur Jarre. - Jeg er avslappet.
- Godt. - Hvilke spørsmål vil De stille?
Noen ganske enkle. De er sivil embetsmann hos Nato.
Hvordan er Deres myndighet i forhold til militæret?
I Nato er ikke folks betydning avhengig av uniformer.
Utmerket. Så De er altså en av beslutningstakerne?
- Ja, selvsagt. - Også i militære saker?
Militære overveielser avhenger av politikk og lands innbyrdes forhold.
Jeg forstår.
Har De tilgang til både militære og politiske beslutninger?
Det har jeg ikke sagt. Deres antakelser holder ikke stikk.
Unnskyld. Men jeg antar at De har tilgang til fortrolig informasjon?
Unnskyld, men jeg kan ikke forstå at det interesserer Dem.
Monsieur Jarre ...
Våre lesere synes at slike ting er fascinerende.
At en sivil ser militære hemmeligheter ...
Det kan De ikke skrive.
Om det var sant, ville det ha vært fortrolig.
- Det er synd. Men De sa ... - Jeg er med i beslutningsprosessen.
- Det er noe annet. - Ja vel. Det var ergerlig.
En journalist kan ikke være kjedelig.
Jeg kan vel skrive at De har hånd om hemmelige papirer?
Hvorfor fortsetter De? Hva prøver De å finne ut?
Alle vet at det er lekkasjer i Nato.
Hva angår det meg?
Jeg prøver bare å oppklare en uoverensstemmelse.
Vi har fått vite at en russisk Nato-ekspert, -
- Boris Kusenov, har hoppet av og er i Washington.
Vi har også fått vite at De hevder at Kusenov er død.
Kan De forklare den uoverensstemmelsen?
- Er ikke dette et avisintervju? - Nei, men jeg trykker det gjerne.
- Hvem har sendt Dem? - Min svigerfar.
- Hvem er han? - André Devereaux.
- Han sendte Dem, en fremmed. - Og som journalist kan jeg granske.
Det er ikke noe å granske. Deres oppdrag slo feil.
Overhodet ikke. Dette kan De ikke flykte fra.
Boris Kusenov er i live, og han hevder at De var hans kontakt.
Amerikanerne har Nato-dokumenter som De ga ham.
Deres navn og initialer er på dem. Og også notater signert av Dem.
De dokumentene kan ligge på regjeringssjefens bord om 8 timer.
Jeg syns ikke at jeg har feilet.
- Hva ønsker De? - Opplysninger.
- Hva får jeg til gjengjeld? - De får tid til å forsvinne.
Vi vet at De er velkommen annetsteds.
Jeg har ikke til hensikt å snakke med Dem.
Vil De snakke med Devereaux?
Kan jeg ringe til Devereaux?
Ja.
Ring til ham.
Han må komme hit. Da snakker jeg med ham. I enerom.
Forstått.
- Ja? Kom inn. - Michele? La meg snakke med André.
André? Det er gjort. Ja.
I enerom?
Bli der til jeg kommer. Da kan du vente utenfor.
François?
- Hva er i veien? - Forbindelsen ble visst brutt.
Jarre ... her har vi det.
Ikke noe svar.
Det har hendt noe.
- Jeg drar dit. - Jeg blir med deg!
Vær så god.
Bilen hans er her. Han må være der oppe.
- Hva er i veien? - Se.
Jarre.
Michele, er det deg?
François?
- Sett deg. - Hva er i veien?
- François ...! - Hva har hendt med ham?
Han er forsvunnet. Han skulle gjøre noe for meg.
Han skulle intervjue en mann ved navn Jarre. Han jobber for russerne.
- André ... - François!
- Forsiktig. - Hva er det?
- Jeg er blitt skutt. - Sett deg.
- Mamma ... - Vent.
Det er ingenting. Det gjør vondt, men det blør ikke.
- Hva mener du? - Hent alkohol.
- Vi har ikke. - Hent eau de cologne.
- Og finn fram bandasje. - Sitter kulen i? La meg få se.
- Den bare streifet deg. - Det er ingenting.
- Får jeg en whisky? - Ingenting ...
- Vær så god. Konjakk. - Takk.
- Hva hendte? - Jeg vet ikke.
Jeg snakket med deg på telefonen. Så slapp Jarre inn noen.
Noen må ha slått meg i hodet. Kjenn etter.
Herregud.
Så satt jeg i en bil, mellom to menn.
De ville ringe og høre hva de skulle gjøre med meg.
De trodde at jeg fortsatt var bevisstløs.
Da bildøren ble åpnet, stakk jeg av. De skjøt.
- Du kunne ha blitt drept. - Var du hos Jarre?
- Ja. Han er død. - Død? Skjøt de mennene ham?
Det skulle se ut som selvmord. Et vindu sto åpent, han lå i gården.
- Hvem kan de ha vært? - Topaz' leder Columbine sendte dem.
Hvorfor det?
Jeg må ha rystet Jarre under frokosten. Han ble en risiko.
Da må Columbine ha vært til stede også.
Ja. Men hvem var han?
- Det gjør vondt. - Skal vi få tak i lege?
Nei, ikke ennå. Da blir politiet satt på saken.
- Jeg kan bli involvert. - Hvordan da?
- Jeg glemte skisseblokken min. - Nei, jeg tok den med.
- Vær så god. - Takk.
Se, Michele. Portrett av en død forræder.
Var du kommet litt senere, ville du ikke ha sett ham.
Legg deg ned. Jeg henter et pledd.
André. Jeg glemte å si noe viktig.
Da de stoppet for å ringe, nevnte de et telefonnummer.
- Babylon 8583. - Er du sikker?
Helt sikker. Babylon 8583.
Jeg kan få det sporet opp.
Det trenger du ikke å gjøre.
Det er et lite hus ved Seinens venstre bredd.
Jacques Granville.
Fryktelig! Fryktelig!
CUBA ØKER OPPRUSTNINGEN MULIG BOMBING AV RAKETTBASER
Mr. ambassadør, hvordan står det til?
- God dag. - Godt å se Dem igjen.
Noe nytt om Topaz?
- Hvem leder den? - Jacques Granville. En venn av meg.
- En venn? - Ja. Helt til kl 22 i går kveld.
Men jeg får ikke avslørt ham. Ingen beviser.
Jeg tok med et gammelt bilde.
Da kan du gjenkjenne ham. Han kommer til møtet i ettermiddag.
Det er et problem. Hvordan forteller vi om Cuba ...
Mike!
Takk. Ha det bra.
Mine herrer, kan dere ta plass ved enden av bordet?
Takk.
Mine herrer, et øyeblikk.
Bare si det til ham.
Jacques, amerikanerne ser helst at du ikke deltar.
Jeg har ikke tid til å forklare det nå.
CUBAKRISEN ER OVER