Någonstans i folkmassan finns det en högt uppsatt rysk tjänsteman-
-som ogillar sin regerings styrkedemonstration.
Han kommer snart att försöka fly under en semester med familjen.
Köpenhamn, Danmark Nitton-hundra-sextiotvå
Vad ska vi göra nu?
Mitt herrskap, då börjar vi.
Var vänliga och följ mig.
Jag vill först och främst visa er traditionella saker.
Här ser ni en detalj i produktionen som vi är rätt stolta över att visa.
Här gör man kronblad i lera-
-en konst som utövats här på fabriken i nästan 200 år.
Blomsterkransen tar två dar att färdigställa.
Blommorna formas blad för blad, ståndare för ståndare.
Till och med i de minsta blommorna kan man hitta 10-15 ståndare.
Statyetten som pryds med blommor-
-gjordes först som gåva från Danmarks kvinnor till kungen.
Var vänliga och följ med.
Vi fortsätter hit, där jag bland annat visar er målningen.
Ställ er runt här, så kan nog alla se.
Kom lite närmare.
Så här målas porslinet.
Vi fortsätter till nästa avdelning. Om ni följer med...
-Slå numret själv. -Tack.
Miss Kusenov, var är er far?
Bra. Hör på nu...
Känner ni till varuhuset ''Den Permanente'' här i Köpenhamn?
Ja. Det stänger halv sex.
Ni och era föräldrar ska vara där prick kvart över fem.
När ni kommer väntar vi på gatan.
Tamara!
Ducka!
Så där. Nu är de borta.
Gå ombord på planet.
Tack.
-Är allt bra nu? -Det var en klumpig operation.
Utanför varuhuset. Mycket klumpigt.
-Ni kom ju undan. -Så hade vi inte gjort.
Fråga Wiesbaden hur länge vi får vänta på C-135:an till Washington.
Mr och mrs Kusenov och deras dotter Tamara. - Mr McKittrick och mr Blake.
-Hurdan är han? -En förtjusande man. Du får se.
-Han är precis vad du behöver. -Nu är de arga i Moskva.
-Är det där Vita huset? -Nej, det är Capitolium.
Jag visar er Vita huset längre fram.
Där är det.
Det är fint.
God morgon, Howard.
Här får ni bo ett tag. Vi går in.
God morgon.
Vad är det här?
Ni ska känna er som hemma. Om vi kan hjälpa till...
-Bor ni här? -Nej, men jag kommer hit.
Mr Kusenov, vi vill tala med er här inne.
Kör till.
-Alla tre, tack. -Varför?
Ni behöver inte tala med dem.
-Vi vill tala med alla, en i taget. -Mrs Kusenov, snälla ni.
-Vad är det nu, Mike? -Kunde det inte vänta till i morgon?
-De har haft ett jobbigt dygn. -Sov de inte på planet? Det gör jag.
Där är han.
-Devereaux. -Bra. Var inte besvärlig nu.
-Då måste han visa respekt. -Det gör han sällan.
-Han är min andreman... -Han bestämmer inte över mig!
Jag behöver honom inte.
Ursäkta. Ni kom nyligen från Paris. Han har varit i Washington i åratal.
Han står för nära amerikanerna.
Jo, men hans kontakter är värda nåt.
Han har skapat den bästa underrättelsetjänsten i väst.
Han har stort kunnande och är en hängiven människa.
Jag önskar också att han visade lite respekt ibland.
-Mr Devereaux är här. -Visa honom in.
God morgon, D'Arcy. - God morgon, general.
Vi fick ett meddelande från Paris.
En rysk underrättelsetjänsteman har hoppat av till USA.
-När? -Vet inte.
-Varför visste ni inget? -Amerikanerna har inte sagt nåt.
Hur fick Paris veta det? Har ryssarna sagt det?
Visst är det konstigt? En rysk agent hoppar av-
-och nån i Moskva kastar sig på telefonen och ringer nån i Paris.
-Vem? Varför? -Vad?
Hur Paris hörde det angår inte oss.
-Vi måste hitta avhopparen... -Varför?
Vad gör Paris när vi fått veta det? Skickar informationen till Moskva?
-Så att han sen blir likviderad? -Vad försöker ni säga?
Ingenting, general.
Jag undrar bara hur Paris fick nys om det.
Ja, det stämmer. Han är här. Det ska jag hälsa honom.
Det här är hemliga dokument från North Atlantic Treaty Organization.
-Nato. Jag är expert på Nato. -Ja, ni säger det.
De är numrerade och märkta med initialer. Vilka har ni sett i Moskva?
Den här.
De två är falska. För att testa mina kunskaper.
Ni är barnsliga. De är falska.
-När blev ni avdelningschef på KGB? -Det angår inte er.
-Det vill vi avgöra. -Nej, jag avgör det.
-Varför tror ni att ni är här? -Jag bad om skydd för min familj.
-Det fick ni. -Jag lovade ingenting.
Fortsätter ni så här står ni vid entrén till ryska ambassaden i morgon.
Det vore slutet för mig. Men ni får aldrig mer en ny avhoppare.
-Betyder ordet ''topaz'' nåt för er? -I vilket sammanhang?
Bara ordet ''topaz''.
-Det är en ädelsten. -I underrättelsefrågor?
-Var har ni sett det ordet? -Vad betyder det för er?
Det är till dig, Mike.
-Ingenting. -Ni har inte hört topaz som kodord?
Nej.
Här är en lista...
-Vem är det? -Din sekreterare.
Från franska vad då?
André Devereaux? Vad ville han?
Ring honom och säg ja. Fråga hur dags. Vi ses sen.
-Vad ville han? -Han bjöd ut mig på middag.
Nå?
Vi åt middag för två dar sen.
Varför har du plötsligt bjudit hit Mike på middag?
-För att han älskar din mat. -Och du vill ha nåt av honom.
Det blir en kort kväll.
Jag längtar hem till Paris. Du kan få jobb på UD.
Vem har sagt det?
Claire D'Arcy.
-Diplomatfruar bör inte prata. -Alla fruar pratar.
-Hon sa att du står för nära USA. -D'Arcy är en idiot.
André, du är fransman.
Bli inte indragen i det kalla kriget mellan USA och Sovjet. Du är neutral.
Ingen är neutral.
Jag vill inte att du dör!
Nu går jag. Då kan ni två koppla av och vara hemliga agenter.
-Jag önskar att du inte sa så. -Varför det?
Tror mästerspionen att han lurar nån?
Alla vet att du inte är handelsattaché.
Alla vet att chefen för ryska underrättelsetjänsten är chaufför.
-Han kör åt... -Det vet inte alla i Washington.
Jag är tacksam om du inte säger det igen.
-Gå och lägg dig. -Var har du hört det om ryssen?
Hos slaktaren.
När Michele kommer kan jag tala med en som inte alltid är på sin vakt.
-Kommer er dotter? -Med sin man.
-Han ska skriva om FN:s öppnande. -Vi ska träffa dem i New York.
Vi ska inte träffa en enda spion.
Ni möter nog några på FN.
Vi två ska inte till FN.
-Vi ska bara ha roligt. -Visst.
Du verkar inte tycka så bra om vårt arbete, Nicole.
-Hur kunde du gissa det? -Du borde vara van.
Man blir aldrig van.
Men jag gillar dig. För att vara agent är du trevlig.
Tack. Och tack för den fina middagen.
-Konjak? -Ja tack.
-Hon vill att du slutar. Gör du det? -Nej.
Jag har förstått att ni har en rysk avhoppare.
-Vad heter han? -Boris Kusenov.
Han finns i ett gömställe på landet.
Trodde du inte att jag visste varför jag blev inbjuden hit?
-Varför kom du, då? -För att berätta det du vill veta.
Om jag inte säger nåt till Paris?
McKittrick sa att jag tar en stor risk. Gör jag det?
Mike...
Vi har gjort saker för varandra som inga andra agenter i stan hade gjort.
Jag vill att det fortsätter så.
Överste Kusenov, vi vill veta allt som ni kan berätta om Kuba.
Kuba. Teknikerna... De ryska teknikerna på Kuba.
Hur många är de?
Jag gissar på 4 500. Vid det här laget kanske 5 000.
-Militärer? -Militärer, civila, byggnadsarbetare.
Mestadels tekniker och elektronikexperter på toppnivå.
-Vad gör de där? -De kom med gåvor från ryssarna.
Vad då för gåvor?
KGB är strikt indelat. Kuba var aldrig mitt område. Jag kan inte ge er fakta.
-Fasen... -Vi var ju överens!
Ja, jag vet. Jag slöt en pakt med djävulen.
Jag berättar var ni hittar era fakta.
Kubanen Rico Parra... Ni känner honom.
Kubas regeringschef. Han var med i rörelsen från början.
Han var på möte i Moskva och flög till New York som FN-delegat.
-Jag mötte honom i Moskva. -Vad avhandlades på mötena?
En överenskommelse. Kalla det handelsavtal eller memorandum.
Ett avtal mellan Sovjetunionen och Kuba-
-som anger precis vad Sovjet förser och kommer att förse Kuba med.
Offensiva vapen? Har ryssarna fört offensiva vapen till Kuba?
Jag kan som sagt inte ge er fakta. Men Rico Parra har handelsavtalet.
Han har memorandumet.
I det kan ni läsa allt. Om ni får tag på det.
Har andra än Parra tillgång till det?
Ni har blivit smarta. Ja, det finns en man till.
Luis Uribe, Rico Parras sekreterare.
-Han är en säkerhetsrisk. -Hur vet ni det?
Jag har använt honom. Det vet inte kubanerna.
Han kan köpas. Men han hjälper er aldrig.
-Han hatar amerikaner. -Hatar han amerikanska pengar?
Han tar aldrig emot pengar från en amerikan. Tro mig.
Nu har jag gett er mina upplysningar. Vad tänker ni göra med dem?
-Michele! -Mamma...
François.
-Hej, François. -Hej, pappa.
-Vad fin du är. -Du har ny frisyr.
-Min man tycker att jag ska klippa mig. -Nej, det är fint.
-Hur länge stannar ni? -Vi stannar så länge ni är här.
-New York är fantastiskt. -Och vi ska se hela stan.
Hej, Nicole och André. - Det gjorde väl inget att jag kom?
Jag ville kolla att blommorna stod här.
-Michele, minns du mr Nordstrom? -Ja.
-Det var några år sen. -François Picard, Michael Nordstrom.
God dag.
-Det var alla väskor, herrn. -André.
Ja. Tack ska ni ha.
-Hade en paristidning skickat er? -Ja, för att bevaka FN-öppnandet.
François, vi måste byta om till middagen.
Ja. - Ursäkta.
Jag ber om ursäkt, Nicole.
Tack för blommorna, Mike.
Innan du ber mig gå, tänk på att jag var tvungen att komma hit.
-Gör inte så här mot Nicole. -Jag måste.
Hur hittade du oss? Strunt i det.
-Ni sa att ni skulle till New York. -Strunt i det.
Vad vill du?
Det finns ett skriftligt avtal mellan Ryssland och Kuba som vi måste se.
-Rico Parra är i New York. -Rico Parra hatar mig.
Rico Parra har en sekreterare som heter Luis Uribe.
-Varför gör du inte jobbet själv? -Amerikaner kan inte kontakta honom.
Nej. Jag beklagar.
Få nån att fotografera avtalet. En taxiresa till Harlem är allt vi begär.
Uribe kan köpas.
Gör det för vår skull. Jag hade inte kommit om vi hade nåt alternativ.
François, har du ritat av några av de kubanska FN-delegaterna?
Har du ritat en Luis Uribe?
Jag ska titta.
Där är han.
-Kan vi få den här sidan? -Tjänar det ett gott syfte?
-Du får tillbaka den. -Ta den, då.
Vad är det fråga om? Jag är din svärson.
Och journalist. Ta hand om damerna. Jag kommer snart.
Ska du gå?
Jag försöker hinna till middagen. Säg åt Nicole att inte vara orolig.
-Tack. -Ingen orsak.
Pengarna.
Vi vill inte bli inblandade.
-Går nåt snett är det din operation. -Jag vet.
-Jag åker till Washington. Ringer du? -Ja.
-Jag söker mr Dubois. -Vem kan jag hälsa från?
Fransk-amerikanska finansinstitutet.
Kom in.
-Det var ett tag sen vi såg dig. -Jag har ett brådskande jobb åt dig.
-Hoppas du är ledig. -Alltid för din skull.
-Kan vi gå in på ditt kontor? -Nej, vi går in här.
Det är lite kallt.
-Minns du vad han heter? -Luis Uribe. Varför hatar han USA?
Han förlorade en son i Grisbukten.
-Jag hinner inte organisera nåt. -Du får improvisera.
-Kameran, då? -Den är alltid beredd.
Den här vägen.
Säg att du är fransman, inte amerikan.
Ännu bättre. Jag är från Martinique. Då är vi nästan släkt.
-Här är min lilla kamera. -Hur kommer du upp?
Jag tror att jag ska vara reporter. Jag har gott om presskort.
Vem jobbar jag åt? Ebony?
-Playboy? Jersey City Post Ledger? -Ebony.
-Jag tror att de föredrar Playboy. -Ebony.
Vad töntig du är. Okej, då går vi.
En liten sak till... Pengarna.
Benny, fortsätt med korset. Gör det inte för muntert.
-Var står du? -Här, på andra sidan gatan.
-Var rädd om dig, Philippe. -Det är det jag är bäst på.
-Vad vill ni? -Jag ska träffa señor Uribe.
Varsågod. Där är han ju!
Tack ska du ha.
Jag sa nej. Gå nu.
Rica sa att han skulle träffa oss.
Det gör han inte!
-Försvinn! -Vem är ni...
Han tar inte emot er!
-Rico! Det är jag - Matteo Gomez. -Och Tomas Bosch.
Försvinn!
Var exakt finns papperna?
I en röd läderväska på golvet vid hans skrivbord. Den är låst.
Om jag intervjuar honom kan ni få ut väskan, då?
-Han ger er ingen intervju. -Då misslyckas jag.
Men jag tänker inte misslyckas i ert badrum. Kom.
-Ett ögonblick. Vem är han? -Det är ingen fara, Hernandez.
Dra åt helvete!
Vill ni att vi alla blir gripna? Ut!
-Vi skulle visa att vi inte är rädda. -För amerikanerna.
Så ni ska spränga Frihetsgudinnan?
-Ut! -Señor Parra, har ni tid en stund?
-Vem är ni? -Han är från Ebony Magazine, Rico.
Tala med honom.
-Jag ger inga fler intervjuer. -Varför inte? Är ni mot oss svarta?
Släpp honom!
På Kuba ser vi inte till hudfärg. Vi är ett fritt och demokratiskt land.
-Alla människor är kamrater. -Då talar ni med mig.
-Efter det USA-pressen skrev om oss? -Jag är inte ''USA-pressen''.
Vi går ut på balkongen, så fotograferar jag er när ni vinkar till vårt folk.
Till mitt folk. Gör ni det?
-Vad skriver ni om Kuba? -Det ni säger. Ni får ett uttalande.
-Vad är det här? -Min kamera.
-Lustig liten kamera. -Den tar mycket fina bilder.
-Så här kanske? -Nej, fortsätt vinka.
-Nu har ni så det räcker. -Nej, bara två bilder till.
Tack, señor Parra.
Vad skriver jag för bildtext?
Säg åt ert folk att vi är ett litet land.
Men snart, mycket snart, kommer vi inte att frukta nån.
Bra. Nåt händer.
Det sa jag inte. Skriv bara det jag sa.
Ja då. Tack, señor Parra.
-Kamrat! -Kamrat.
Orlando? Jag vill ha två kopior av det här.
-Orlando? Var är den röda väskan? -Uribe tog den.
Uribe? Han har ju ingen nyckel. Jag har den enda nyckeln.
Hernandez?
Har du din pistol?
Följ med.
Ursäkta.
Ge mig din pistol.
Kom!
Där är han!
Ursäkta, señor.
Då så, Benny. Jag avslutar det.
-Blev det bra? -Det ser bra ut.
-Vet Rene D'Arcy att du far till Kuba? -Ja, så klart.
-Vet Paris det? -Antagligen.
Jag vill inte att du åker. Jag är orolig för din karriär och ditt liv.
Jag måste. Jag har lovat. Jag drog igång det och måste avsluta det.
Låt amerikanerna sköta sitt smutsgöra.
De kan inte. De har inga agenter på Kuba sen Grisbukten.
Så de frågade dig.
Måste du göra det?
Jag ville göra det.
Papperna som vi fotograferade skrämde mig.
Inte bara amerikanerna, utan mig.
Jag måste se vad ryssarna gör på Kuba.
Det finns en kvinna på Kuba, va? Hon heter Juanita de Cordoba.
-Var har du hört det namnet? -Var? Från Claire D'Arcy.
Hon fick det från sin man, som fick det från franska kontoret i Havanna.
Jag vill inte höra det namnet igen.
Varför inte? Vad betyder hon för dig?
Hon är medlem av motståndsrörelsen på Kuba och jobbar åt mig ibland.
Vad mer gör hon?
Hon leder ett kontaktnät på Kuba. Jag borde inte säga det här till dig.
-Det är farligt för dig att veta... -Men problemet är att jag vet.
Jag önskar att jag inte visste det. Jag vet att du ofta åker till Kuba.
Och att hon är vacker.
Jag åker ofta till Kuba för att det är mitt jobb.
Det är allt. Nu vill jag inte prata om det.
Följer du med ner?
Hej då.
Nicole?
NY UTVECKLING PÅ KUBA KENNEDY TALAR I TV
Det är bäst att du väntar. Jag skickar pojken.
Ge honom min lilla väska och skrivmaskinen.
Ta den här och resväskan till huset.
-När är ni i Havanna i morgon? -Jag ringer och ber dig skicka bilen.
- Juanita. - Señor Parra. - Ni återvände snabbt.
-Jag längtar alltid till Kuba. -Det kan jag tänka mig.
-Roligt att se dig, Juanita. -Tack.
Nylonsaker från USA. Hoppas det inte gör nåt. Jag sa inget i tullen.
-Och hur är det i Washington? -Rutin, inget ovanligt.
Jag var i New York för ett dygn sen.
-Hur var det i New York, då? -Rutin, inget spännande.
-Ses vi i kväll? -Nej, inte i kväll.
Du kommer väl på mötet i morgon?
Är det ett möte i morgon? Jag vill höra Castro.
-Ni kan inte stå hos oss. -Jag tycker om att stå bland folket.
Señor Devereaux.
Hämta mina saker. Vatel vet vilka.
Det var roligt att se er.
Ta in den här, Thomas. Tack.
Du förvarnade mig inte.
Jag försökte ringa från Mexico City. Ringde de inte från kontoret?
För mindre än en timme sen, när han var här.
Just snygg tid att komma nu.
Säkerheten är skärpt. Ön kryllar av ryssar.
Jag vet. Jag kom för att se dem och för att se vad de håller på med.
Jag har inte kunnat skicka någon information till Miami på flera veckor.
Nu är jag här. Jag gör allt jag kan.
Är Parra fortfarande din beskyddare?
Och hyresvärd.
-Kom han för att inkassera hyran? -Hur är det med din fru?
-Vi får kanske ta det från början. -Det är nog bäst.
Jag fattar inte. Fransmännen bryr sig inte om vad ryssarna gör här.
-Amerikanerna bryr sig. -Ryssarna har oss i ett järngrepp.
-Jag behöver din organisation. -De flesta av de våra gömmer sig.
Det enda du kan göra är-
-att stanna hos mig några dar. Och sen åka hem.
-Nu packar vi upp vår present. -Vår present?
Ja. Din och min.
-En radio? -En geigermätare.
Den visar om ryssarna har fört in kärnstridsspetsar.
-Den har inbyggd bandspelare. -Fiffigt.
Du måste ta reda på vilka gator i Havanna de kör missilerna på.
Det är ett jobb för Thomas. Och det här?
-Vi har gott om kameror. -Ingen som den här.
Fjärrstyrd.
-Man kan stå 800 meter bort. -Och fotografera vad då?
-Missilerna, så klart. -Vid San Christano? Vi har försökt.
Jag visar dig hur i morgon bitti.
Nu till det andra jag måste veta... Vilka ryska förband finns här?
Några nya flygplanstyper? Var ligger de största grottorna?
-De största ligger vid Managua. -Bra.
Var det allt?
Jag tror det.
Jag glömde nästan...
En icke-elektronisk present.
Vad fin den är! Tack.
Jag ska visa hur den fungerar.
Det är radiumet i klockan som orsakar det.
-Du har klarat av en dags arbete. -En välsmord organisation.
-Jag visade Thomas skrivmaskinen. -Han klarar uppgiften.
Nu åker du till Havanna och uppför dig som en oskyldig handelsattaché.
Och du går på mötet med din värd.
-Vi ses i kväll. -Adiós.
-Sitt kvar, mrs Mendoza. -Vi går nu.
-Är allt klart? -Ja, bara teleobjektivet kvar.
-Bra. -Och titta här.
Utmärkt.
Och här... Täck över dem!
Vi ser till att Pablo inte äter kameran.
Titta, señora. Härifrån ser jag allt som händer i Viriels hamn.
-Är det inte för nära vägen? -Det är säkert.
Här är picknickkorgen. Mycket nöje.
Ni ordnar det väl? Gud välsigne er.
-Ta hand om er man. -Jag ska.
Ricardo, titta.
Gå dit.
-Det var en man och en kvinna. -Manuel! Enrique! Resten stannar.
-Hur länge har ni stått här? -En stund. Bilen stannade.
-Har ni sett andra bilar köra förbi? -Jag såg en för nån minut sen.
Den körde nerför vägen.
Den var svart.
-Ricardo, det är de! -Pablo!
Carlotta!
Ta med dem.
Señor, ni gör ett misstag. Vi förstår inte varför ni för bort oss.
Jag ser en man som jag såg när avtalet fotograferades i New York.
Var?
-Är du säker? -Helt säker.
Han stod lika nära som du står nu. Ska jag låta gripa honom?
Nej, inte än.
Det är förståeligt. För trots allt...
-Kan jag också få en kopp kaffe? -Rico, du kan få lite mat.
-Dolores! -Bara kaffe. Jag har ätit.
Vad synd. Kycklingen var utsökt.
Svarta börsen. Du kunde ha ringt.
Det kom över mig plötsligt.
-Señora? -Ge señor Parra en kopp kaffe.
Sätt dig.
Jag har precis talat länge och väl med min f.d. sekreterare Uribe.
-Känner ni Uribe? -Nej.
-Känner ni till honom? -Nej.
-Varför sparkade du Uribe? -Jag var missnöjd med honom.
Men han sa det jag ville veta innan han gav sig ut på sin resa.
Resa?
Resan som ingen återvänder från.
-Vad hade han gjort? -Han jobbade åt fransmännen.
Och fransmännen jobbade nog åt amerikanerna.
-Därför fick ni lust att komma hit. -Vad angår det André?
Bara för att han är fransman?
Kvällen i New York när Uribe gav en fransman papperna-
-för att fotografera dem på hotellet...
-Det fanns en fransman på gatan. -Det kan ha funnits flera.
Jo, men den ende jag bryr mig om-
-är den som lägligt nog sprangs omkull-
-av den flyende franske spionen. Det var smart.
-Var du i New York? -Ja.
För nöjes skull. - Ni lägger ihop två och två och får åtta.
Det ni läste i avtalet mellan Sovjet och Kuba är skälet till ert besök nu.
Nu är det nio. Jag åkte till Harlem för att se er föreställning.
Det var en mycket bra föreställning. Resten är sammanträffanden.
Jag kom för att säga följande:
Vore det inte för henne och det faktum att hon kan vara inblandad-
-hade ni försvunnit i natt. Ni hade gjort Uribe sällskap.
Vi hade bett Frankrike om ursäkt-
-men ni hade aldrig mer hörts av.
Hon är änka efter en revolutionshjälte.
Hon är älskad och hedrad i vårt land.
Ni är underrättelseagent.
Ert umgänge kan sätta henne i fara.
Jag vill att ni lämnar Kuba med nästa plan tidigt i morgon bitti.
Om ni har skaffat upplysningar om vad ryssarna gör här på Kuba-
-ska ni inte tro att ni får med dem ut. Det får ni inte.
Ni blir kroppsvisiterad på flygplatsen. Utan och innan.
Hittar man nåt på er blir ni gripen.
Vad som sen kan hända med er vet ni mycket väl.
Om ni inte har nåt emot att gå nu-
-så kör jag er till Havanna, så att ni kan packa era väskor.
Du kör honom inte till Havanna.
Han är min gäst. Han äter sin mat och stannar så länge han vill.
När han vill åka till Havanna ringer han efter en bil.
Du är dum. Du tror det du vill tro och på grund av mig.
Jag tror inte att han hade kontakt med Uribe, det tror ingen annan.
Om du rör honom ställer jag till med ett helvete.
Och du vet att jag kan göra det.
Nästa gång du vill besöka mig, var då vänlig och ring först.
I morgon bitti.
Kom in!
-Jag har skrivmaskinen. Den är klart. -Bra.
Bilen väntar på er. Får jag visa?
-När kördes missilerna genom stan? -Precis före 03.00.
På långa trailers med soldater, jeepar och många lastbilar.
-Klickade apparaten? -Ja då, när lastbilarna körde förbi.
Klick-klick-klick... Titta, precis som ni visade mig.
Bandet sitter i färgbandet. De måste rulla upp det för att hitta det.
Bravo. Var är uppgifterna om ryska förband, grottorna och anläggningar?
Alla finns i mikropunkten under den nedre punkten.
-Bra. -Ge mig er rakhyvel och extrabladen.
Här är er nya rakhyvel och hållarna till bladen.
-Hur ryms filmen i dem? -Vi viker ihop dem var för sig.
Bra.
-Nåt som du kan läsa på planet. -Tack.
Nej. Inte nu.
Jag bär ner väskorna.
-Kom. -Nej!
Inget avsked vid ytterdörren.
Jag säger farväl till dig här, där jag äger dig.
Om det blir värre för dig här får vi ut dig.
Jag har mina metoder.
Jag åker aldrig härifrån.
Jag är kuban. Jag älskar mitt land.
Vad jag än måste utstå.
Jag är rädd för vad som ska hända på flygplatsen.
-Jag kommer ut. -Jag vet inte det...
Ringer du innan du går på planet?
Gör det. Det är en sak jag måste berätta.
-Berätta det nu. -Nej. Men innan du går på planet.
Okej.
Gå.
Gå!
-Fick ni veta det? -Ja.
-Vem jobbade de åt? -Fråga henne.
-Vem?! -Fråga henne själv.
Vem jobbade ni åt?
Vem sände ut er för att spionera i Viriel?
Vem?
Va? Säg det!
Juanita de Cordoba.
Guerrero, kör till flygplatsen.
Leta överallt.
-Titta i sovrummet. -Vad är det här?
Ni går inte in i mitt sovrum!
-Rico, stoppa det! -Kom ner.
-Nej, där får ni inte gå in. -Thomas, stoppa dem!
Dolores!
-Känner du paret Mendoza? -Ja.
De säger hemska saker om dig.
Jag tror dem inte. Munoz gör det, men jag kan inte.
-Torterar man nån länge nog... -Jag vill inte tro dem!
Rico, vi hittade det här i skafferiet.
Ett mörkrum och utrustning för att förminska bilder.
Det var sant. De verkade härifrån.
Ring upp flygplatsen.
Den här används till rakblad. Där gömmer de filmerna.
Guerrero, är fransmannen kvar där?
Ingenting?
Jag ska säga var ni hittar det. I förpackningen med rakblad.
Såna som kan dras ut! Ring sen. Du vet var jag är.
Då är det alltså sant.
Nu måste jag tro det.
Det du har gjort mot oss...
Mot det vi försöker göra.
-Varför? -Ni gör mitt land till ett fängelse.
Nej, du kan inte döma oss. Inte du.
Du skulle inte ha gjort det.
Du lurade mig. Du motarbetade mig.
Du är en del av det.
Nu måste vi utsätta dig för det vi gjorde med Mendozas.
Vi måste veta namnen på de andra.
Allt ni har gjort.
Och vi får veta det.
Det som kommer att göras med din kropp...
Den här kroppen...
Ja, Guerrero? Vad? Ingenting?
Ingen film? Vad fanns det i asken med rakblad?
Rakblad?! Vad menar du med att du var tvungen att släppa honom?
Ja, ja.
Ja, ja! - De släppte honom.
Hallå, vem är det? Señor Devereaux.
Señora de Cordoba? Tyvärr inte.
Nåt har hänt.
Hon är död. Skjuten.
Señor Parra? Han har gått.
Kärleksfulla hälsningar, Juanita Oktober 1962
Vad mycket post. Är Nicole bortrest?
Ja...det sa jag aldrig.
Hon åkte till Paris, eftersom jag ändå var bortrest.
Hon umgicks inte så mycket hon ville med Michele i New York.
-Det var mitt fel. Jag beklagar. -Nej, hon saknade Paris.
Hon visste inte när jag skulle komma.
Otroligt vad mycket skräp man får på några dar. Nu dricker vi nåt.
Ska du inte ringa Nicole?
Nej. Och kontoret har snart framkallat filmerna från Kuba.
Jag kommer strax. Jag ska bara hämta is.
-René! Stig in. -Jag ville bara...
Känner du Mike Nordstrom? - René D'Arcy.
God dag.
Vi skulle dricka nåt. Vill du ha?
Nej, jag ville bara tala med dig. Kan vi talas vid i enrum?
-Jag går. -Nej, stanna. Vi går in på kontoret.
Här. Ta nåt att dricka. - Kom, René.
Du lämnade komplikationer efter dig.
Ja, jag vet.
Nu är det gjort. Vad det än är.
Kuba har protesterat till Paris.
Jag kom för att säga åt dig att ta nästa plan till Paris. I kväll.
Du inställer dig hos generaldirektören.
Min vistelse i Washington är slut. Jag har kallats hem.
Det var tråkigt. Du vet hur tacksamma vi är för din insats.
Det bekräftar andra uppgifter, däribland U2-fotografierna.
-Vad tror du händer i Paris? -En ansvarsnämnd.
Varför jag åkte till Kuba, vad jag gjorde och åt vem.
Varför jag gjorde det åt dig. Och vad jag fick veta.
Följ med mig ut till gömstället.
Ryssen kom med avslöjanden som kommer att chocka dig.
-Om vad då? -Läckan i Paris. Han avslöjade allt.
Lyssna på honom innan du möter folket i Paris.
Tack. Jag serverar kaffet. - Mrs Fawcett kokar utsökt kaffe.
-Var det allt? -Ja.
-Monsieur Devereaux? -Nej tack.
Mr Nordstrom? Svart och en sockerbit.
Mr McKittrick, svart. Får jag bjuda på en cigarett?
Nej, ni röker redan.
Ännu en gång...Topaz.
Herrarna har bett mig berätta om Topaz. Varför det?
Berätta det ni berättade för oss.
Ni lyckades alltså ge dem upplysningarna från Kuba?
Ja.
Nu är de rädda att ni måste ge upplysningarna till er regering.
Vad är Topaz?
Topaz är kodnamnet på en grupp franska höjdare som jobbar åt Sovjet.
-Jag tror inte på en spionring. -Ledarens kodnamn är Columbine.
Jag känner honom inte, men han är mäktig.
Andremannen heter Henri Jarre.
Jarre!
Henri Jarre. Han var min direktkontakt.
Alla betydelsefulla dokument som han fick skickades till mig.
-Känner du honom, André? -Ja, han är ekonom på Nato.
-Är det trovärdigt? -Det är möjligt...
Det är mer än möjligt, det är sant.
Nu vill ni tre säkert prata.
Jag tar en promenad i trädgården innan solen går ner.
Blake!
Devereaux, ert problem är det jag hade.
Ska ni lyda ert samvete eller er regering?
Jag ska ge er ett gott råd. Åk inte hem.
De här människorna ger er ett nytt liv och ett nytt arbete - allt.
Tänk efter noga.
Nå?
Vår regering förbereder att vidta de åtgärder mot Kuba-
-eller Ryssland, som omständigheterna kräver.
En läcka till ryssarna om vad vi vet kan visa sig ödesdiger.
Får ryssarna veta att vi agerar utifrån de upplysningar vi har-
-kan de göra missilerna operativa och rikta dem mot USA:s storstäder.
Då blir Frankrike indraget.
-Våra allierade måste underrättas. -När då?
En amerikansk delegation åker till Paris om tre dar.
Jag håller tyst och avslöjar Topaz?
Med fara för mitt liv? Ingen dålig uppgift, mina vänner.
En sak måste ni förstå.
Ingen på hög post får veta att vi är här. Annars måste jag gå.
Givetvis, du har inget att frukta.
Det är en etikettsfråga. Han har inte träffat generaldirektören.
Det är sant. Jag förstår inte hur vi kan hjälpa till.
Jacques, när du talade med Jarre... Där är han ju.
God dag. Förlåt att jag är sen.
-André, hur är det? -Bra att du kom.
Då är alla här. Vi sätter oss.
Det här är en allvarlig fråga för André. Mycket allvarlig.
Han vill rådfråga oss innan han möter generaldirektören.
Inte bara generaldirektören. Han måste klara ansvarsnämnden.
Jag har inget att säga till dem.
Prat. Du skaffade upplysningar åt amerikanerna när du var på Kuba.
-Är det sant? -Ja.
Och du vägrar att ge din regering upplysningarna.
-Jag kan inte. Ni måste tro mig. -Varför inte?
Det finns läckor i vår regering och jag vet inte var de finns.
-Jag måste nog gå. -Stanna, Jean.
Ingen blir komprometterad. Jag lovar.
Att vara principfast är en sak, men principer får inte skära av ens hals.
Jag vill inte skära halsen av mig.
Säg det då till oss. Det är därför vi är här.
Var inte dum. Vi försöker hjälpa dig.
Långsamt, min vänner.
Låt André berätta på sitt sätt.
Har ni nånsin i ert arbete hört nåt om en spionring som heter Topaz?
-Inte det? -Vad då för ring?
Det finns ett antal fransmän, våra landsmän-
-på höga poster, som jobbar åt Sovjetunionen.
-Nu går jag. -Jag behöver dig.
-Jag vet inget om några spioner. -Jag ska avslöja dem.
Det är fantasier.
-Hur känner du till spionringen? -USA har en rysk KGB-avhoppare.
-Det vet vi. -Ja.
Jag träffade honom och fick prata med honom. Han berättade det.
En spionring? Som heter Topaz?
-Vad heter avhopparen? -Boris Kusenov.
-André, det är omöjligt. -Varför det?
KBG-mannen som du talar om, Boris Kusenov, har varit död i drygt ett år.
Mannen som planterats hos amerikanerna är dubbelagent.
Ändå har han lyckats lura både amerikanerna och dig.
Hur vet du det? Vad får dig att tro det?
Det är en fråga om dokumentation. Jag har det i mina akter.
Du vet att du inte får komma hit om jag inte kallar dig.
Jag har ringt ditt kontor och hit.
Jag vill inte verka otålig, men jag väntar besök.
Förlåt att jag kränker ditt privatliv.
-Varför lät du Devereaux bjuda mig? -Annars hade han undrat.
Om du inte kommit hade han undrat mer.
Han visste. Han kände till mig.
Nej, han var inte säker. Han försökte få veta det.
Du uppförde dig bra i början-
-men sen gjorde du nåt otroligt dumt.
-Att säga att avhopparen var död... -Det stoppade honom.
För stunden. Nu kollar han med amerikanerna.
I morgon vet han att vi ljuger.
Vad gör vi?
Ingenting.
Låt mig ge dig nåt nervlugnande. Konjak?
Tycker du inte att Devereaux ska tas på allvar?
Ett illavarslande och subtilt förslag, Henri.
Men såna här saker får inte göras i panik.
Förlåt att jag inte tar ett glas, men jag väntar besök.
Om Devereaux misstänker mig, hur länge dröjer det innan han är ett hot-
-mot andra?
Jacques, det är inte första gången som vi står inför ett problem-
-som kräver en slutgiltig lösning.
Drick upp konjaken nu.
Tidningarna skriver saker som gör mig nervös.
Vad då? Antydningarna om tänkbara läckor i regeringen-
-och Nato? Det är ingenting.
Inte för dig. Ingen tänker på dig i din ställning. Mig däremot...
En journalist ringde och bad mig om en intervju.
-Om vad då? -Nato.
-Ställ upp. Sa du nej? -Nej, jag gick med på det.
Mycket klokt.
Om Devereaux har de upplysningar från KGB-avhopparen som jag tror-
-måste han stoppas nu. Tro mig.
Vad blodtörstig du är.
Devereaux död? En sörjande änka?
En officiell utredning?
Jag vill inte verka otålig, men jag väntar besök.
Du hittar ut själv.
-Ska jag ringa efter intervjun? -Hur dags är det?
-Klockan nio. -Ring mig efteråt.
Tack för att du kom.
Varför skulle jag inte komma? Jag är en fri kvinna.
-God kväll. François Picard. -Ni kommer tidigt.
-Vi sa halv nio. -Nio.
-Förlåt. Om det inte passar... -Nej, kom in. Nu är ni ju här.
Tack.
-Sätt er. -Tack.
-Får jag bjuda på nåt? -Nej tack.
-Tack för att jag fick komma. -Tacka inte. Er tidning är bra.
Inte som vissa av de där...
-Fast jag vet inte vad ni vill mig. -Inget särskilt.
Jag skriver om Nato och ni är en av de högsta tjänstemännen...
Får jag rita av er när vi pratar? Jag ritar dem jag intervjuar.
-Tidningen tycker om det. -Varsågod.
-Slappna av, monsieur Jarre. -Jag är avslappnad.
-Bra. -Jag undrar vad ni ville fråga om.
Det är enkla frågor. Ni är civil tjänsteman på Nato...
Hur är ert inflytande jämfört med militärens?
Människors betydelse på Nato har inget med uniformer att göra.
Utmärkt. Ni är alltså en av beslutsfattarna?
-Naturligtvis. -I militära frågor också?
Militära frågor följer politiska riktlinjer och ländernas relationer.
Jag förstår.
Har ni tillgång till alla militära och politiska beslut?
Det sa jag inte. Ni antar för mycket.
Förlåt. Men vi kan väl anta att ni har tillgång till hemliga akter?
Ursäkta, men jag förstår inte hur det kan intressera er.
Monsieur Jarre...
Våra läsare tycker att sånt är fascinerande.
Att en civilist ser militära hemligheter...
Ni får inte skriva att jag har tillgång till militära hemligheter.
Även om det var sant hade det varit sekretessbelagt.
-Vad tråkigt. Men ni sa... -Jag deltar i beslutsprocessen.
-Det är nåt helt annat. -Okej...så synd.
Men en journalist får inte vara trist.
Jag kan väl skriva att ni ser hemliga papper varje dag?
Varför envisas ni? Vad försöker ni få veta?
Alla vet att det finns läckor i Nato.
Vad har det med mig att göra?
Jag försöker bara reda ut en oklarhet.
Vi har fått höra att chefen för KGB:s Nato-avdelning-
-Boris Kusenov har hoppat av och finns i Washington.
Men vi har också hört att ni hävdar att Kusenov är död.
Kan ni reda ut den här oklarheten?
-Är det här ingen tidningsintervju? -Nej, men jag trycker det gärna.
-Vem har skickat er? -Min svärfar.
-Vem är han? -André Devereaux.
-Ni kom för att jag inte känner er. -Som journalist får jag granska.
Det finns inget att granska. Ert uppdrag har misslyckats.
Inte alls. Det här kommer ni inte undan från.
Boris Kusenov lever och har sagt att ni var hans direktkontakt.
Amerikanerna har Natodokument som ni gav honom.
Med ert namn och era initialer. Och noteringar, signerade av er.
Dokumenten kan ligga på regerings- chefens skrivbord om åtta timmar.
Jag tycker inte att jag har misslyckats.
-Vad begär ni? -Upplysningar.
-Vad får jag? -Tid på er att försvinna.
Vi vet att ni är välkommen i ett annat land.
Jag talar inte med er.
Vill ni tala med Devereaux?
Får jag ringa Devereaux?
Ja.
Ring honom.
Han måste komma hit. Jag talar med honom här, i enrum.
Jag förstår.
-Ja? Kom in. -Michele? Jag får tala med André.
André? Det är klart. Ja.
I enrum?
Stanna där tills jag kommer. Sen kan du vänta i bilen.
François?
-Vad hände? -Samtalet bröts.
Jarre... Här har vi honom.
Inget svar.
Nåt har hänt.
-Jag kör dit. -Jag följer med. Jag följer med!
Varsågod.
Hans bil står kvar. Han måste vara där uppe.
-Vad är det? -Titta, titta.
Jarre!
Michele, är det du?
François...?
-Sätt dig. -Vad är det?
-François! -Vad har hänt med honom?
Han är försvunnen. Han gjorde ett jobb åt mig.
Han skulle intervjua en viss Jarre. Han jobbar åt ryssarna.
-André... -François!
-Akta. -Vad är det?
- Jag har blivit skjuten, lite grann. - Sätt dig.
-Mamma... -Vänta!
Det är ingenting. Det gör lite ont, men det blöder inte.
-Vad då, blöder inte? -Hämta lite sprit.
-Vi har ingen. -Parfym, då.
-Och ett bandage. -Sitter kulan kvar? Jag får se.
-Nej, den nuddade dig bara. -Det var ingenting, sa jag ju.
-Kan jag få en whisky? -Du blev skjuten!
-Här är konjak. -Tack.
-Vad hände? -Jag vet inte.
Jag talade med dig på telefon. Sen hörde jag Jarre släppa in folk.
Sen måste nån ha slagit mig i skallen. Känn.
Herregud.
Plötsligt satt jag i en bil mellan två män.
De stannade för att ringa och höra vad de skulle göra.
De trodde att jag var medvetslös.
När bildörren öppnades hoppade jag ut. De sköt två skott.
-Du kunde ha dött. -Var du hos Jarre?
-Ja. Han är död. -Död? Sköt de där männen honom?
De fick det att se ut som självmord. Öppet fönster, liket låg på gården.
-Vilka kan det ha varit? -Topazchefen Columbines utsända.
Varför?
Jag måste ha skärrat Jarre på lunchen. Han blev en risk.
Då var Columbine med på lunchen.
Ja. Men vem var det?
-Det gör ont. -Ska vi ringa efter en läkare?
Nej, inte än. Då kanske polisen dras in.
-Och jag kan bli indragen. -Hur då?
-Jag lämnade mitt skissblock där. -Nej, jag tog med det.
-Här. -Tack.
Titta, Michele. Porträtt av en död förrädare.
Om du hade kommit senare hade du aldrig träffat honom.
Lägg dig. Jag hämtar en filt.
André... Jag glömde att säga nåt viktigt.
När de stannade för att ringa frågade den ene efter telefonnumret.
-Det var Babylon 8583. -Är du säker?
Helt säker. Babylon 8583.
Jag spårar det på nolltid.
Du behöver inte spåra numret.
Det är ett litet hus på vänstra stranden.
Jacques Granville.
Fruktansvärt, fruktansvärt!
KUBA PÅSKYNDAR UPPRUSTNING MISSILBAS KAN BOMBAS
God dag, herr ambassadör.
-God dag. -Roligt att se er igen.
Nåt nytt om Topaz?
-Vem leder organisationen? -Jacques Granville. En vän till mig.
-En vän? -Ja, till klockan tio i går kväll.
Men jag kan inte sätta dit honom. Inga bevis.
Jag tog med ett gammalt foto.
Då känner du igen honom. Han deltar säkert i mötet i dag.
Vi har ett problem. Hur kan vi berätta om Kuba...
Mike!
Tack. Var rädd om dig.
Mina herrar, om ni sätter er på era platser på den här sidan.
Tack.
Ett ögonblick bara.
Säg det till honom.
Jacques, amerikanerna vill tyvärr inte att du deltar i mötet.
Jag hinner inte förklara nu. Jag förklarar sen.
DEN KUBANSKA MISSILKRISEN ÄR ÖVER