Krigen gikk i stå nærmest på et øyeblikk.
Lucian, lykantropenes fryktede leder, var endelig død.
Lykantropene ble spredd på en enkelt, forferdelig natt.
Seieren så ut til å være vår.
Vampyrenes førstefødselsrett.
Nå har det gått nesten 600 år siden den natten.
Men den gamle blodfeiden døde ikke med Lucian.
Selv om lykantropene var få, hadde krigen blitt farligere.
Månen hadde mistet makten sin.
Eldre, sterkere lykantroper kunne skifte ham på kommando.
Våpnene var nye, men ordren var den samme.
Finn dem og drep dem, en etter en!
Strategien var vellykket.
Kanskje litt for vellykket.
For Dødemakere som meg var det slutten på en æra.
For liksom fortidens våpen var vi også overflødige nå.
Og det er trist. For jeg nyter det.
Bloddyr!
Rolig. Du klarer deg.
Dere oppfører dere som en flokk kjøtere.
Og det går ikke an, mine herrer.
Ikke hvis vi skal beseire vampyrene på deres egen hjemmebane.
Ikke hvis dere overhodet vil overleve.
Pierce! Taylor! Kle på dere.
Vi har et alvorlig problem.
Jeg undersøker den nærmere. Det er en form for radioaktiv væske.
- Ultrafiolett ammunisjon. - Dagslys som våpen.
Skal jeg tro på at udyr har oppfunnet et våpen som kan drepe vampyrer?
Nei. Det må være militæret. De har stjålet noen sporprosjektiler.
Drit i hvor de har dem fra. Rigel er død og Nathaniel er vekk.
- Send alle Dødemakerne ned dit. - Ikke på grunn av et lite opptrinn.
Tiden er snart inne for Oppvekkelsen. Og vi har nok problemer.
Lite opptrinn? De skjøt mot oss for øynene på alle.
- Og bråket jeg hørte der nede... - Men du så jo ingenting.
Jeg vet hva jeg hørte.
Det vrimler av lykantroper der nede. Kanskje flere hundre.
Vi har nesten utryddet dem.
Kraven har rett. Det har ikke vært så store flokker på flere århundrer.
- Ikke siden Lucians tid. - Skal vi ikke undersøke det?
Greit. Få styr på sikkerheten.
- Soren samler en patrulje. - Nei. Jeg leder dem.
Ikke på vilkår. Soren står for det.
"Flere hundre."
Viktor ville ha lyttet til meg.
- Jeg ville aldri oppføre meg sånn. - Nei.
Sørg for at hun har skiftet når gjestene hennes kommer.
- Bortkastet tid. - Hva?
Tror du Viktor ville ha ønsket at du bare skulle stirre på graven hans?
Nei, han ville ha sendt Dødemakerne ut i en viss fart.
Jeg begriper ikke at Viktor gjorde Kraven til leder.
Mannen er byråkrat, ikke kriger.
- Vi skal gjøre deg klar. - Til hva?
Festen. Amelias utsending kommer snart.
Ja! Denne er helt perfekt.
De var på jakt etter deg.
Han er da ganske flott.
- Til å være menneske. - Hvem?
- Jeg vil ha deg ved min side. - Ta Erika. Hun er vill etter det.
Du tar alt krigertullet altfor alvorlig.
Du kan ikke endre fortiden, samme hvor mange du dreper.
Og si meg...
...hva nytter det å være udødelig hvis man avstår fra alle fornøyelser?
Kan du se mennesket der?
- Hva med ham? - Jeg tror at lykantropene...
Pokker!
Ta på deg en pen kjole, fort.
Jeg mener det, Kraven. De var etter ham.
Hva skulle lykantropene med ham?
- Har det skjedd noen fremskritt? - La oss se på det.
Nei.
Skal du hjem?
Ja, Nicholas har gitt meg fri.
Hør...
Han sa at du utførte operasjonen flott.
Hygg deg.
Vi falt i bakhold. Tre Dødemakere.
- Og kandidaten? - Han slapp unna.
Slapp unna?
- For noe griseri. - 80 kraftige sølvkuler.
De hindret ham i å skifte ham.
Det nytter ikke å plukke dem ut.
Sølvet har trengt inn i organene. Det er umulig å gjenopplive ham.
La oss få fjernet de der.
Slapp av.
Vampyrene oppdaget vel ikke at dere fulgte etter et menneske...
- Gjorde de det, Raze? - Nei.
Det tror jeg da ikke.
- Tror du det, eller vet du det? - Jeg er ikke sikker.
Nei.
Jeg må se på denne Michael.
Må jeg gjøre alt selv?
Våre edle slekter er kanskje atskilt av et stort hav. -
- men vi er like engasjerte i slektenes overlevelse.
Og når Amelia kommer for å oppvekke Marcus om to dager...
...er vi atter forent i én stor forsamling.
Vi takker vertene våre for deres enestående gjestfrihet.
LEILIGHET 510
Han kommer, gjør jobben sin og drar hjem igjen.
Mer er det egentlig ikke å si. Vi kandidater arbeider døgnet rundt.
- Vet du hvor vi kan finne ham? - Nei.
Dere kan prøve hjemme hos ham eller vente til han dukker opp her.
Han er vel ikke i trøbbel?
Det er Michael. Jeg er ikke hjemme. Legg en beskjed.
Det er Adam. Politiet leter etter deg.
De mener at du var innblandet i et skuddrama.
Jeg sa det ikke kunne være mulig, men de leter etter deg.
Hvorfor er de etter deg?
God dag, Michael.
Hva faen skjer?
Stopp bilen.
- Stopp! - Ligg unna!
Du har mistet mye blod.
Hvis du ikke stopper blir vi drept begge to.
- Det er faen meg seriøst. - Hold kjeft. Jeg klarer meg.
Har han flyktet igjen? Flott.
- Raze overdrev visst ikke. - Men Raze fikk ikke tak i dette.
Hvis Michael er Bæreren, kan vampyrene...
Slapp av, gamle venn. Jeg har smakt kjøttet hans.
Det er bare to dager til fullmåne.
Snart er han varulv. Og så kommer han til oss.
Synd vi ikke har mer.
Den er positiv!
Ligg i ro. Du har slått hodet.
Du har vært bevisstløs lenge. Vet du hvorfor de er ute etter deg?
- Hvor er jeg? - Du er i sikkerhet.
Jeg heter Selene.
Da var ryktene sanne.
Hele huset snakker om leken din.
- Du vil gjøre ham til en av oss? - Tull.
Hva ellers skal han her?
Han reddet livet mitt.
- Hva vil du? - Kraven vil snakke med deg.
Nå!
Det er helt uakseptabelt.
Du har trosset ordrene mine. Og tilbrakt natten med et menneske.
- Og nå er han her i mitt hus! - Det er fortsatt Viktors hus.
Jeg vil ikke krangle med deg. Lykantropene er ute etter Michael.
- Kjenner du til navnet hans? - Hør etter.
Jeg fatter ikke at du fortsatt holder fast i den teorien.
Lucian er ikke interessert i mennesker. Ikke i Michael heller.
Nei, hør her...
- Du er forelsket i ham, ikke sant? - Det er latterlig.
Er det?
Gå!
Jeg håper sannelig at du aldri blir så sur på meg.
Prøv denne.
Trykk av et par stykker.
Ta ut magasinet.
Du har kopiert ulvekulene. Sølvnitrat.
En dødelig dosis.
- De kan ikke fjerne den igjen. - Det går rett i blodet.
Kahn, tror du at Lucian døde slik som de sier?
- Har Kraven fortalt krigshistorier? - Nettopp.
Det er jo hans gamle historie.
Vi har ikke noe bevis for at han drepte Lucian.
Kraven vil forfremmes. Men Viktor stolte på ham.
- Hvorfor spør du? - Ikke for noe.
Skyting mot Dødemakere og jakt på mennesker er for fjernt.
- Du skulle holde lav profil. - Slapp av, Kraven!
Mennesket har ingenting med deg å gjøre.
Og dessuten har jeg holdt lav profil lenge nok.
Hold folkene dine i ro, Lucian. Inntil videre.
Ikke få meg til å angre på avtalen vår.
Bare hold din del.
Husk at jeg har blødd for deg én gang.
Uten meg ville du ikke ha noe. Du ville være ingenting.
LUCIANS FALL
Av alle de tapre sjelene som angrep Lucians borg, overlevde bare én.
Kraven, som ikke bare ble belønnet for å ha brent ned borgen. -
- men også for å vende tilbake med bevis på ulvekongens død.
Den brennemerkede huden skåret ut av Lucians arm.
Jeg har lett etter deg overalt. Han har blitt bitt.
Mennesket ditt har blitt bitt av en varulv.
- Er det noe Kraven har funnet på? - Nei, jeg så såret selv.
Men hva med Pakten? Du vet at det er forbudt.
Helt siden han bet meg...
...har jeg hatt hallusinasjoner og sett syner.
Det føles som om hodet mitt skal sprenges.
Så du ble bitt av en voksen mann?
Jøss! Er du sikker på at det ikke var en hund?
Jeg sa at det var et menneske, ikke sant?
- Han forfulgte meg. Og kvinnen... - Hvilken kvinne?
Har du ikke hørt etter? Hun tok meg som gissel.
Rolig.
Jeg skal ordne det. Et øyeblikk.
Gi slipp, Michael.
Ta det med ro nå. Jeg er snart tilbake.
Tilgi meg... Jeg trenger din hjelp.
Så vidt jeg vet har en som meg aldri oppvekket noen før.
Bare de eldste har kraften til å få tankene på plass. -
- så det tegnes et bilde av regjeringstiden deres.
Jeg får bare håpe at Viktor kan høre bønnen min.
Tilgi meg. Jeg trenger din hjelp.
Jeg er lei for at jeg vekker deg før tiden. -
- men jeg tror vi er i overhengende fare.
Særlig du, herre, hvis du forblir i denne tilstanden.
Jeg tror Lucian fortsatt er i live. Her.
Nå. I denne byen.
Han vil slå til under Oppvekkelsesseremonien.
Og enda verre...
...hvis jeg har rett...
...ser det ut til at Kraven står i ledtog med ham.
- Hva er det som haster sånn? - Se selv.
Selene!
Jeg vil snakke med Selene.
Er det Michael? Er det?
Hva skjer?
Hva er det som skjer med meg?
Jeg kommer ut nå.
Hvis du går ut dit, hører du ikke til her i huset lenger!
La oss se hva Viktor har å si til det.
Hopp inn.
Jeg advarte henne, men hun ville ikke høre etter.
- Jeg burde ha sagt det før... - Sagt hva?
Mennesket hennes... Michael. Han er ikke et menneske.
Han er varulv.
Unnskyld meg?
Hva for noe bråk er det?
- Hold deg unna. De dreper deg. - Hvem er dere da?
La oss være alene.
Du har havnet midt i en krig som har rast i over tusen år.
En blodfeide mellom vampyrer og lykantroper.
Varulver.
De fleste mennesker dør når de blir bitt av en udødelig.
- Virusene vi overfører er dødelige. - Om du bet nå ville jeg bli vampyr?
Nei. Ingen har noensinne overlevd å bli bitt av begge arter.
Jeg burde drepe deg.
- Men du hjelper meg. - Nei. Jeg utrydder sånne som deg.
Men jeg vil vite hvorfor Lucian er ute etter deg.
Vet du hvorfor jeg ble vekket?
Nei, herre. Men jeg skal snart finne det ut.
- Når du finner henne, mener du? - Ja, herre.
La henne komme til meg.
Vi har mye å snakke om, Selene og jeg.
Hun har vist meg mange foruroligende ting.
Ting som vi snart skal få orden på.
Denne forsamlingen har blitt svak og fordervet.
Jeg skulle kanskje ha pekt ut en annen leder.
Men...
...minnene hennes...
...er kaotiske.
- Jeg har ingen tidsfornemmelse. - La meg tilkalle hjelp.
- Du trenger hvile. - Jeg har hvilt lenge nok.
Det du må gjøre er å få Marcus hit.
Han sover fortsatt, herre.
Amelia og Rådet kommer i morgen for å oppvekke Marcus.
Men ikke deg, herre.
Du har blitt vekket et århundre for tidlig.
Jeg ser syner.
Det er ikke syner, men minner.
Du har blitt bitt, så du har del i hans erindring.
Det er et av forhørslokalene våre. Her kan du være i sikkerhet.
- Ziodex Industries. - Det er firmaet vårt.
Først syntetisk plasma og nå dette.
- Det blir en salgssuksess. - Klonet blod.
- Hva er de til? - Lykantroper tåler ikke sølv.
Hvis vi ikke fjerner kulene våre, dør de under forhøret.
- Hva gjør dere etterpå? - Vi setter tilbake kulene.
- Hvordan går det? - Vi er klare.
- Hvorfor hater du dem sånn? - Jeg har jo sagt at vi er i krig.
Du adlyder bare ordrer?
Hvorfor kan du ikke bare svare meg?
Greit.
Det var noe ute i stallen.
Det flådde hestene våre til døde.
Jeg kunne ikke redde moren min.
Eller søsteren min.
Skrikene deres vekket meg.
Far omkom mens han kjempet mot dem.
Jeg stod i døra.
Jeg skulle løpe til rommet til niesene mine da...
De var tvillinger.
Knapt seks år gamle.
Slaktet som dyr.
I neste øyeblikk lå jeg i armene hans.
Krigen hadde kommet til hjemmet vårt.
Han hadde jaktet lykantropene lenge. Han jagde dem vekk og reddet meg.
- Hvem? - Viktor.
Den eldste og sterkeste av oss.
Den natten gjorde han meg til vampyr.
Han ga meg styrke til å hevne familien min.
Og jeg har aldri angret.
- Hvem startet krigen? - Det gjorde de.
Det har vi i hvert fall fått høre.
Det er forbudt å granske i fortiden.
- Jeg må kjøre tilbake nå. - Hva med meg?
- Viktor vet hva vi skal gjøre. - Jeg blir ikke her alene.
- Jo, hvis du vil overleve. - Jeg drar med deg.
Hva gjør du?
Når fullmånen står opp i morgen, forvandler du deg.
Du dreper og eter. Det er uunngåelig.
Jeg kan ikke la deg gå fritt rundt. Beklager.
Du dør ikke av ei enkelt kule, men sølvet hindrer forvandlingen.
Hvis jeg ikke når tilbake i tide, så gjør deg selv en tjeneste. Bruk den.
Herre. Hun har kommet.
Hvordan kunne du ydmyke meg på den måten?
- Alle vet at det skal være oss to. - Vi har ingenting sammen!
Nå går du til Viktor og sier det jeg forteller deg.
Fra nå av adlyder du meg.
Er det forstått?
Tre nærmere, mitt barn.
Ut.
Av sted.
Jeg har vært fortapt uten deg. Kraven jager meg med sin forelskelse.
Det er jo en velkjent historie.
Han trakter etter det eneste han ikke kan få.
Si meg...
...hvorfor tror du Lucian fortsatt er i live?
- Jeg har jo lagt frem bevisene. - Usammenhengende bilder.
Ikke annet. Det er derfor de eldste står for Oppvekkingen.
- Du har ikke evnene til det. - Men jeg har sett Lucian. Tro meg.
Kjeden har aldri blitt brutt før. Ikke på 14 århundrer.
Ikke siden vi eldste begynte å hoppe i tiden.
En er våken, to andre sover. Sånn er regelen.
Det er Marcus" tur til å herske nå.
Problemer.
Jeg hadde ikke noe valg. Huset er i fare. Og Michael...
Å ja. Lykantropen.
Gi meg en sjanse for å finne beviset du forlanger.
Bra.
Jeg lar Kraven levere beviset.
Hvis det overhodet finnes.
Stoler du mer på ham?
Ja, han har jo ikke latt seg friste av et dyr.
Jeg elsker deg.
Som min egen datter. Men du gir meg ikke noe valg.
Det er en grunn til at vi har regler.
Og det er de reglene som har holdt oss i live så lenge.
Det vil ikke bli vist deg noen nåde.
Når Amelia ankommer skal Rådet avgjøre skjebnen din.
Du har brutt både kjeden og Pakten. Du må dømmes.
Du burde ha holdt deg utenfor.
Du er heldig hvis jeg kan få Rådet til å skåne deg.
Si meg en ting.
Torde du selv skjære huden av armen hans eller gjorde Lucian det for deg?
Merk deg mine ord.
Du vil snart se alt fra min side.
Den døren blir ikke åpnet. Er det forstått?
Min kommende dronning skal ikke gå rundt med en ulv.
Planene er endret. Soren og hans folk henter Amelia.
- Men det er jo vår oppgave. - Ikke nå lenger.
- Hvorfor hjelper du meg? - Jeg gjør det for min egen skyld.
- Hva skjer? - Ytteralarmen er utløst.
Vi låser huset.
Selene har flyktet for å dra til Michael.
Jeg vil ha lykantropens hode på et sølvfat.
Vi må bort.
Ned!
Av sted! Av sted!
- Hopp! - Kødder du?
- Fant dere noe? - Falsk alarm.
Hundene ville ha oppdaget henne.
- Amelia burde ha kommet nå. - Ja.
Stikk ut og finn ut hvor det blir av henne.
Forstått.
- Vi burde gi ham ei sprøyte. - Drit i ham. Vi er der snart.
Han klarer det ikke. Stopp!
Ta utstyret.
Stikk ham! Stikk ham!
Herre.
Jeg sendte bud etter Selene. Ikke deg.
Hun har trosset ordrene dine.
Hun har flyktet, herre.
Udugeligheten din holder på å bli uutholdelig.
Det er ikke min skyld. Hun er gal.
Hun tror at jeg er med i en sammensvergelse.
Og her er beviset.
Fortell dem det du fortalte meg.
I årevis...
...har vi forsøkt å smelte sammen artene våre.
Og i årevis har det mislyktes. Det var nytteløst.
Selv på cellenivå ligger artene våre i krig med hverandre.
Men vi visste at løsningen...
...var å finne den sjeldneste arten.
En direkte etterkommer etter Alexander Corvinus.
En ungarsk krigsfyrste som fikk makten i det femte århundre.
Han rakk å oppleve en pest som la landsbyen hans øde.
Bare han overlevde.
På en eller annen måte kunne kroppen hans endre sykdommen.
Og det ble redningen hans.
Han ble den første udødelige.
Og mange år senere ble han far til minst to barn -
- som arvet de samme egenskapene.
Corvinusklanens sønner.
Den ene ble bitt av en flaggermus, den andre av en ulv.
Og en måtte vandre ensom gjennom livet som menneske.
- Det er bare en latterlig legende. - Muligens.
Men artene våre har en felles forfar.
Det hviler en etterkommer av Corvinus der.
- Knapt en meter fra deg. - Ja...
Han er jo allerede vampyr. Vi trengte en ren kilde.
En ubesmittet sjel, som bar det opprinnelige viruset.
Men Corvinus-viruset, erfarte vi. -
- fortsatte i hans menneskelige etterkommeres gener -
- gjennom atskillige generasjoner. -
- helt ned til Michael Corvin.
Blodet hans gjør en forening av artene våre mulig.
En sånn forening kan ikke finne sted!
- Det er kjettersk snakk! - Vi får se.
- Når Lucian har sprøytet... - Lucian er død.
Hvem påstår det?
Det kan jeg forsikre deg om. Dette skal koste Kraven livet.
Huset hans er snart tilintetgjort.
- Men det blir din tur først. - Vent!
Dere skal få høre sannheten.
Hvis Lucian kunne få fingrene i blod fra en renblodet...
En mektig eldste... som Amelia...
...eller... deg.
Og han så sprøytet det inn sammen med Michaels blod...
Avskyelig.
Halvt vampyr, halvt lykantrop.
Men sterkere enn begge.
Jeg skal snakke med Kahn.
Herre.
Rådsmedlemmene har blitt drept.
- Hva med Amelia? - De har tappet henne for blod.
Da har det startet.
Jeg er lei for at jeg ikke stolte på deg.
Men ikke frykt. Du får tilgivelse...
...så snart du har drept Corvinus" arving.
Michael.
Du har fått en enzyminnsprøytning som hindrer deg i å skifte ham.
Det kan ta litt tid før du er helt klar igjen.
Det er nok! Gå ut og se hvor det blir av Raze.
Jeg beklager. Han trenger å lære seg noen manerer.
Nå glemmer jeg jo selv mine gode manerer. Unnskyld.
Jeg heter Lucian.
Jeg må videre nå.
Jeg skal tilbake.
Du kan ikke vende tilbake.
Du har ingen steder å gå.
Vampyrene vil drepe deg fordi du er det du er.
En av oss.
Du er en av oss.
- Hva gjør du? - Jeg gjør slutt på krigen.
- Din krig har intet med meg å gjøre. - Min krig?
Sonja!
De tvang deg til å se henne dø.
Sonja.
Det var det som startet krigen.
Det var som om jeg selv var der.
En gang var vi slaver.
Vi beskyttet vampyrene om dagen.
Jeg ble født i trelldom.
Men jeg hatet dem ikke.
Jeg giftet meg til og med med en vampyr.
Men det var forbudt...
...forholdet vårt.
Viktor fryktet artenes blanding.
Frykten hans var så sterk...
...at han drepte henne.
Sin egen datter.
Hun ble brent til døde.
Fordi hun elsket meg.
Det er hans krig.
Viktors krig.
Og han har brukt 600 år på å utrydde arten min.
Hva gjør de med Selene?
Vi har gjester.
- Jeg trodde vi hadde en avtale. - Vær tålmodig.
Den slags saker drøfter vi i fortrolighet.
Vis gjestene våre nedenunder.
Rådet har blitt utslettet. Snart arver du alt.
Begge de store forsamlingene og en fredsavtale med lykantropene.
Jeg håper ikke vi blir glemt når krigsbyttet skal deles.
Hvordan skulle jeg kunne få makten når Viktor har blitt vekket?
Ingen kan beseire ham. Han blir sterkere og sterkere.
Og derfor trenger jeg Michael.
Hvis Viktor var lett å utrydde kunne du jo ha gjort det selv.
Utgangssjaktene. Fort!
Helvete også.
Faen.
- Det er Viktor. - Ja.
Hvis du hadde gjort som du skulle, ville han fortsatt ligge i dvale.
Hvor i helvete er Raze?
Finnes det ikke andre utganger?
Har det aldri falt deg inn at kuppet ditt kunne koste deg litt blod?
Du går ingen steder.
Sølvnitrat. Det hadde du ikke ventet.
Av sted! Av sted!
Lucian?
Selene?
Du må vekk. Viktor er på vei. Han vil drepe alle lykantroper.
- Dette kan koste deg livet. - Det vet jeg godt.
Jeg vet hvordan krigen startet.
Det er nok. Bli med meg!
- Jeg vil se Viktor flå deg i hjel. - Ja, sikkert.
Men la meg fortelle deg noe om din elskede, dystre far.
Han drepte familien din. Ikke lykantropene.
Han fulgte ikke sine egne regler. Han avskydde smaken av kjøtt.
Så av og til mesket han seg med menneskeblod.
Jeg holdt det hemmelig og ryddet opp etter ham.
Men det var ham -
- som klatret fra rom til rom og drepte dine kjære.
Men da han fant deg...
...kunne han ikke drikke blodet ditt.
Du minnet ham så mye om hans kjære Sonja.
Datteren han dømte til døden.
- Det er løgn. - Tro hva du vil.
Men kom nå. Din plass er ved min side.
Ja vel.
Bit ham!
Halvt vampyr, halvt lykantrop.
Men sterkere enn begge.
Hva faen gjør du?
Du har kanskje drept meg, fetter...
Men jeg fikk viljen min.
Hvor er han?
Hvor er Kraven?
Tilgi meg, barnet mitt.
Det var ikke lykantropene.
Det var du.
Gå.
Hvordan kunne du ta meg til deg etter å ha drept familien min?
Ja...
Jeg har stjålet noe fra deg.
Men jeg har gitt deg mye mer.
Er det ikke en god byttehandel? Du fikk udødelighetens gave.
Og hva med datteren din sitt liv?
Ditt eget kjøtt og blod?
Jeg elsket datteren min.
Men udyret hun bar i seg var forræderi mot meg og slekten.
Jeg var nødt til å forsvare arten.
Og nå må jeg gjøre det igjen.
Nei!
Nå skal du dø!
Jeg kan ikke forutse fremtiden.
Men denne nattens begivenheter vil gi gjenlyd i vampyrslektene.
To av vampyrenes eldste har blitt drept.
En av dem av meg.
Snart overtar Marcus tronen.
Og så kommer vredens og hevnens time.
Gammelt fiendskap skyves til side.
Nye allianser dannes.
Og snart blir jeg den som er jaget.