"ВЕРТИКАЛЬНИЙ ЗЛІТ"
Режисер - Генрі Кінґ.
Цей фільм присвячується тим живим і загиблим американцям,
чиї благородні зусилля зробили можливим
точне наведення бомбардувальників на цілі.
Вони були єдиними американцями,
які билися в Європі восени 1942 року. Вони поодинці протистояли
і ворогам, і тим, хто сумнівався в правильності їх дій - на батьківщині
і за кордоном. Ця розповідь про них.
Бойові сцени в цьому фільмі були зняті в ході реальних повітряних боїв
льотчиками ВПС США і німецького люфтваффе.
Лондон, 1949 рік.
Носіть на здоров’я, містере Стовалл. Щасливої дороги додому.
О, дякую. І ще за дещо хочу подякувати Вам.
Удома я б купив капелюх за 5 хвилин.
Дякую за гарно проведений час і за 40 хвилин.
Ми завжди раді Вам. Заходьте ще.
- Звідки це у вас? - З аукціону в Арчберрі.
Я її візьму.
Вона трохи тріснула, сер.
- У мене є гарний Стеффордшир... - Ні, я візьму цю.
Скільки?
Десять шилінгів. Вартість невелика...
Вартість? Обережно запакуйте її. Дуже обережно.
Як скажете, сер.
Арчберрі
Не варто було повертатися.
Легше з його правою ногою. Вона - зламана.
Легше, легше.
Тримайте його.
Я не можу, просто не можу.
Не повірив би, не бачивши на власні очі.
Навіть мозок було видно.
Рушай, док.
Що робити з рукою, сер?
- З чиєю рукою? - Еда Кемпбелла, стрільця.
Що сталося з ним?
Сподіваюся, він у французькому шпиталі.
Він не дотягнув би додому. Я його виштовхнув.
Дав йому кільце. Парашут розкрився.
Гаразд. Я про все подбаю.
- Сержанте, принесіть мені ковдру. - Так, сер.
Ходімо. Я вас підвезу, хлопці.
- У шпиталь, Мак. - Так, сер.
У Мака.
Є координати "Спітфаєра" у протоці?
Передав їх у морську службу порятунку, сер.
Усе, джентльмени. Щиро дякую.
Наступний екіпаж.
- Візьми цей. - Наступний екіпаж!
Пішли, Джессі.
- Екіпаж МакКесона. - Добре.
- МакКесон підійде? - МакКесон загинув.
Не знав. Пробачте. Але все одно треба розібратися.
Сідайте.
Де ви вперше зустрілися з ворогом?
- Бішопе! - Залиште його! Йому і так перепало.
Дайте йому спокій.
Що сталося, Біллі?
Не знаю, сер.
Не все.
Нам добряче дісталося у першій же атаці.
Там Мака і поранило.
Йому знесло потилицю.
Але він не знепритомнів. Він збожеволів.
Він кричав, намагався вирвати у Джессі важіль керування.
Саме коли я добрався до них дві години по тому.
Малий однією рукою тримав штурвал, а іншою - Мака,
витираючи кров із лобового скла, щоб хоча б щось бачити.
Цілих дві години.
Він чудово виконав бомбування.
Якщо він потрапив у біду, чому ніхто не витяг Мака звідти?
- Рація була зламана. - Аж дві години?
Маку затисло ногу важелями.
Ми зламали йому ногу, щоб його витягти.
Здається, це дуже вплинуло на Джессі.
Він весь трусився.
Я сидів на Маку, тримав його,
коли Джессі впустив нас.
Зробіть мені копію. Підготую подання на медаль.
Із Джессі все буде добре. Я простежу.
Дякую, сер.
- З цього екіпажу досить. - Усе, джентльмени, дякую.
Наступний екіпаж.
- Він тут, Гарві? - Ні, після допиту більше не з'являвся.
- Був злий, як дідько. - Це не дивно.
Це вам, Бене. Пришлють трьох на заміну.
Як мило з їхнього боку.
Втратив п’ять, отримав три. Гарний виграш, не враховуючи втрат.
Говорить Німеччина. Лорд Хо-Хо говорить з Берліна.
Хочу передати вітання від льотчиків Люфтваффе
американським льотчикам в Англії, 8-ій дивізії.
Тільки цього не вистачало.
Наші підводні човни все ретельно прочесали,
груп поки-що чотири.
Тим гірше для екіпажу, котрий ви загубили.
Але знаєте, човен підібрав екіпаж
і вони тут у безпеці.
Такі милі та балакучі. Але хотілося б знати...
Хто дав ідею денних бомбардувань?
Мабуть, ваші друзі-англійці.
Самі не стали пробувати. Надто великі втрати, чи не так?
Узяти б групу 918 в Арчберрі.
- Це ж ми! - Нещаслива група.
Сьогодні втратили 5 бомбардувальників, чи не так?
П’ять - тільки в одній групі.
Всього їх у групі 21.
З такою швидкістю чекати недовго, вірно?
Є про що задуматися перед завтрашнім вильотом.
Так, полковнику Кейт Девенпорт, завтра у вас ще один виліт.
Солодкі мрії, мої заплутані друзі.
Навіщо його слухати?
Одна і та ж пісня - "Ми програли війну".
Сьогодні я готовий йому повірити.
Які сьогодні втрати по екіпажам?
П’ять літаків не повернулися, троє загиблих, 11 поранених.
- Доведеться написати багато листів. - Слава Богу, я цим не займаюся.
- Чули про Лорда Хо-Хо? - Двічі.
Чутки швидко доходять. Не дайте шахраю себе ошукати.
Він мав рацію, сер. На завтра призначено виліт.
- Ви жартуєте, Бене? - Якби ж то, сер.
Чудово. 4 дні поспіль. Треба підготуватися.
Повідомте людей. Через годину чекаю Вас у штабі.
- Ви зрадієте. Місце зеніток. - Сент-Назер.
Або пан, або пропав. Чекати в таку погоду...
А потім за 4 дні виконати місячну норму бомбування.
Ось наказ. Тут йдеться про 2 тисячі метрів.
Вони хотіли сказати 12 тисяч метрів. Дізнаюсь у Севіджа.
Знову максимальне зусилля.
А погода? Туман обіцяють?
Хотілося б, але ні - видимість необмежена.
Над протокою хмарність десь 3/10.
Гаразд, від вас ніякої користі. Дайте знати, якщо щось зміниться.
Скільки залишилося літаків?
З трьома новими буде 18,
якщо екіпажі будуть працювати всю ніч.
- А в інших? - Десь 21.
Треба ще посмикати Неро.
Якщо він каже - 18, значить, дає все, що може літати.
- Які втрати в інших? - Два в 916-й, в інших нуль.
Наше дурне щастя.
Зенітки добре пристрілялися, коли ми почали рейд.
- Як особовий склад, доку? - Відповіді можуть бути різні.
Займуся планами польотів.
- Кави? - О, не зараз, дякую.
Це ваша дієта? Коли востаннє знімали одяг?
Що з екіпажами?
Це тільки можна вважати екіпажем.
Ось звіт про особовий склад.
Маршрути і графік.
Висоти насамперед перевірте з Пайнтрі.
Так, сер.
Дякую за турботу, док, але це дарма.
- Як з усіма іншими? - Тут відповідей може бути дві.
28 відмовились. Це - втричі більше, ніж зазвичай.
В основному скаржилися на нежить. Але у більшості нежитю немає.
Вони не злякалися. Їдять з апетитом.
Чи давати їм допуск до польотів?
Скільки може витримати людина? Фізично?
Статут каже, що людина може літати, поки не підводить екіпаж під небезпеку.
Я не знаю, що це значить.
Ви можете мені пояснити? Допускати завтра Бішопа?
Йому довелося нелегко. Джессі - міцний хлопець.
Наскільки він міцний?
Те, що сталося, напевно вплинуло на його психіку.
Це повинно було на нього вплинути.
Хтось має дати мені правила, якісь критерії.
Сказати, що означає максимальне навантаження.
Хотів би я знати відповідь на це запитання.
Алло, так.
Привіт, Пайнтрі. Добре.
Френку, Кейт Девенпорт.
Так, чув. Я дзвоню не за тим, щоб говорити про Лорда Хо-Хо.
Як щодо ідіотського наказу про 2 тисячі метрів?
Що? Ви жартуєте.
Але на фотографіях не видно, як виглядають зенітки.
Ви можете зачекати? Я зараз повернуся.
Це - не помилка, справді 2 тисячі метрів.
Коли я повернуся, я відповім вам, док.
Бригадний генерал Френк Севідж, заступник командира 3-ої ескадрилії.
Ні, це не помилка. 2 тисячі метрів.
Вони мають спробувати. Ми не влучили.
Я знаю, викручуйтесь. Цілий день одне й те ж питання.
Армійський капелан за рогом, Кейте.
Навіть не знаю. Я думав, що тут.
Сідай.
Якщо ви не вирішите проблему, вони скинуть бомби прямо тут.
Послухай, Френку.
Навіть на 12-х тисячах було нелегко. На 2-х це буде самогубство.
У того, хто це придумав, були проблеми з головою.
- Ще щось? - Жартуєш? Ти ж командував групою.
Керував першими 10 вильотами. Скажи їм, як це.
Кейте, я підписав цей наказ.
- Навіщо? Я хочу знати. - Я тобі поясню.
Ми не пробили бетон в їхніх укріпленнях.
У нас немає необхідної концентрації і точності з 12 тисяч метрів.
Ми повинні знизитися і зробити все за один раз.
Замість того, щоб битися марно.
2 тисячі метрів.
Коли старий віддавав наказ, він про це подумав.
Часу на роздуми немає.
На твоєму місці, отримавши наказ, я б одразу його виконав.
Хотів принести тобі їх завтра. Довелося вкрасти у РАФа.
Сподіваюся, ти такі хотів.
Так.
Так. Дякую, Френку.
На 2 тисячах вони мені не знадобляться. Там спекотно.
Краще їх повернути.
Залиш собі. Думав прийти подивитися на вас завтра.
- Скільки збираєшся випустити? - Вісімнадцять.
- Не пощастило сьогодні, так? - Не пощастило.
Один зламався на старті.
Так і не встиг до нас. Нам це дорого обійшлося.
Не знаю, чи враховує хтось такі речі.
Ні.
Хочу допомогти знайти джерело проблем. Який у вас стрій у повітрі?
Я можу пояснити в чому біда. Вона не в строю.
- Ну, кажи. - І не в групах.
Вона нагорі, де люди перетворюються на цифри.
Там знають, що в хлопців було п’ять вильотів поспіль?
Що вони будуть не спати ніч, щоб підняти 18?
Скільки вони можуть витримати?
Вони засинають на літучках. Звісно вони не витримають!
- Не хвилюйся так, Кейте. - Не хвилюйся? Вони ж живі!
Вони загинуть за вас, але їм потрібен шанс.
Після 15 вильотів у них більше немає шансів.
Хтось має покласти край. З чого, по-вашому, вони зроблені?
Послухай, Кейте...
Так, сер?
Захопи рапорти. Піднімайся, Френку.
Буду через хвилину, сер.
Це все попереду.
Заміни. Межі боєздатності...
Але зараз треба протриматися.
Тобі треба себе поберегти.
Ти не можеш сам нести весь тягар. Він надто великий.
Не турбуйся про мене.
Турбуйся про льотчиків, про себе і про старого.
Поспішай до нього.
- Передай йому привіт. - Він тобі теж передасть.
Він високо тебе цінує.
Лорд Хо-Хо так не думає. Добраніч, Френку.
До біса причини. Навіщо вони потрібні?
П’ятьох загубили. І зможуть випустити тільки 18. Справи кепські.
Щойно розмовляв з Кейтом. Він дуже роздратований.
Він сказав що сталося?
Ні. У нього завтра виліт.
Ти сам, що про це думаєш?
Нещастя. Ніби хтось зурочив.
Ти ж у це не віриш. Налий собі випити.
Дякую.
Це відлякує нещастя.
Я не вірю у нещастя. Завжди є причина.
Що в тебе на думці? Розповідай.
Краще не буду.
Ну ж бо, не соромся.
Вам не сподобається. Проблема в командирі.
Кейт?
Справа завжди в командирі. Це його робота, чи не так?
Забавно. Він же твій друг.
- Я не просив мене питати. - Я не хотів.
Все гаразд.
Зрештою, я так не думаю. Ні.
На папері Кейт здавався кращим командиром групи.
Брав участь в усіх вильотах. Люди віддані йому.
Сміливість, працелюбство. Не знаю в чому дорікнути йому.
Якщо він не впорається, нам кінець. Що змінилося?
Нічого.
Але одне застереження:
Він зірветься.
Чому? Тому, що він - першокласний командир.
Тому, що думає про своїх хлопців, а не про завдання.
Надмірна ідентифікація з людьми. Думаю, це так називається.
Його не змінити.
Я в це не вірю, Френку. У будь-якому разі, поки-що.
Він ще тут?
Йому треба готуватися на завтра.
Краще зараз усе з’ясувати. Якщо це так, то справа серйозна.
Як будуть триматися інші групи, якщо 918-а не змогла?
Виклич машину, поки я одягнуся.
- Хочете, щоб я поїхав з вами? - Авжеж, хочу. Це ж твоя ідея.
Ми запізнилися на три хвилини й отримали по повній тут.
Доленосні три хвилини.
За планом усі групи мали б опинитися тут одночасно,
щоб зенітки ворога не змогли зосередитися на комусь одному.
Ми виявилися легкою здобиччю.
Я думав, що вони не захочуть везти снаряди назад.
Ідеальних планів не буває.
Ви не могли передбачити, що літак зламається.
Не варто було ставати додатковою ціллю.
Ми б догнали інших, якби нам пощастило.
Щастя? Яке щастя?
- Це я винний. - Ніхто не винний.
Хочу почути його версію.
Нам довелося змінити курс у польоті, щоб перехопити ворога біля берега.
Вітер змінився.
Я пропустив контрольну точку, Сент-Ло.
Поки я наздоганяв, ми запізнилися на три хвилини.
Ми їх так і не наздогнали.
Це - моя провина. Я наказав змінити план польоту.
Думаю, так воно і є. Дякую, лейтенанте.
Дякую вам, джентльмени.
Зіммі, все нормально. Ні про що не турбуйся.
Знаю, що ви втомилися, але давайте поговоримо.
Сідайте.
Поговоримо про щастя.
Це критичні три хвилини, Кейте. П’ять екіпажів, 50 чоловік.
- Я знаю. - Чия це була провина?
Я же сказав, моя.
- Ви довіряєте своєму штурману? - Не можна не довіряти штурману.
- Значить, це лейтенант винний. - Це могло бути з кожним.
Знаю. Йому зараз так само кепсько, як і всім нам.
Але що відбувається зараз, Кейте?
Я не розумію вас, сер.
Ми говоримо про щастя. Я в нього не вірю.
Я вірю, що щастя - справа рук самої людини.
А вам не щастить. Чим далі, тим гірше.
Можливо, штурман правий.
Він напартачив. Що будете з ним робити?
Не вважаю, що треба рубати голови через одну помилку.
Так командувати групою не можна.
Мені шкода хлопця, Кейте.
Але що подумають твої люди,
якщо він буде штурманом на наступному завданні?
Він уже напартачив з цим завданням.
Якщо їх розіб’ють, це буде не просто нещастя.
Вони довіряють Зіммі свої життя.
На його місці міг бути кожен. Все проти нього.
У хлопця манія переслідування.
Він хоче виправити провину батьків,
які були в Німецько-Американському Союзі.
Вони довго не пускали Зіммі в Європу.
У нас вистачає добрих штурманів.
Захочеш його забрати, підшукаю тобі добру заміну.
Точно так само можете попросити мене вистрелити йому в спину.
Я не зроблю цього, сер. Ні! Я не можу так вчинити з ним!
Ідіть спати.
Хай лікар зробить вам укол, щоб ви спали цілу добу.
Людина може дати багато і ви вже дали.
Вас відсунуто від командування. Представте відповідний рапорт.
Пришлю когось прийняти командування.
- Добраніч, Кейте. - Добраніч, сер.
До прибуття нового командира 918-му дається відбій.
- Хочете я сяду за кермо, сер? - Ні.
Хочу поговорити, Френку.
В нашому захисті є пробіл, Френку.
Я дуже боюся.
Може, ти знаєш, наскільки він великий, може, ні.
Але я маю про це сказати.
Ми воюємо у всьому світі.
Усі командири вимагають ще людей і техніки.
50 тисяч літаків. Кажуть, зараз їх стільки будують.
Хотів би я мати 500 літаків.
Наша проблема зараз звузилася до однієї групи.
Якщо 918-а не витримає,
це пошириться на всіх інших.
Усій нашій справі будуть непереливки.
Є тільки один шлях до перемоги -
точкові бомбардування вдень.
Якщо відпустимо, нам кінець.
Не знаю. Може, всьому кінець.
Ми програємо, якщо не знищимо німецьку промисловість.
Це чути в повітрі.
За цю роботу мають братися тільки свіжі,
незношені сили.
Бери добрих хлопців і веди їх,
доти, доки в них є сили, а потім і ще трохи.
Нам треба визначити можливості людей
і отримати від них максимальну віддачу.
Не знаю, чи здатний хтось на це.
От чому зламався Кейт.
О котрій зможеш бути там завтра?
Думаю, рано.
Згоден?
З вами важко не погодитися.
Дякую, Френку.
- Закуриш, Ерні? - Дякую, сер.
Гаразд, сержанте.
Так, сер.
- Ви мене знаєте? - Ні, сер.
- Тоді чому пропустили? - Штабна машина, сер.
У ній міг би бути Герінг.
- Ось моя перепустка. - Генерал може проїжджати.
Це - військовий пост, а не звіринець.
З цього моменту ви будете перевіряти усіх, хто заїжджає.
Подивіться на мене як слід.
Якщо ви чи хтось інший пропустите мене, не віддавши честь -
не уявляєте, що з вами може статися.
- І передайте іншим. - Так, сер.
- Віднесіть багаж на квартиру. - Так, сер. Удачі, сер.
Дякую, Ерні.
Штаб-квартира 918-ої бомбардувальної групи.
Як мені до вас звертатися?
Я не зовсім розумію, генерале.
Яке у вас звання? Не можу визначити.
Сержант МакІллені, сер.
Тепер рядовий МакІллені. Де керівник польотів?
Його немає. Він поїхав після похорону лейтенанта Зіммермана.
- Зіммермана? - Так. Штурман, сер.
- Що з ним сталося? - Самогубство, сер.
- Де начальник наземної служби? - У шпиталі, сер. Свинка.
Ад’ютант?
Майор Стовалл в офіцерському клубі.
Одягайтеся і сходіть за ним.
- Хай відзвітують мені. - Так, сер.
Майор Стовалл, ад’ютант групи.
Я вас пам’ятаю. Ви тут один?
Вірогідно так, сер.
Я вважаю, ви прибули прийняти командування?
Вірно.
Ви випили, майоре?
Так, вперше за 20 років.
І, можливо, не востаннє.
- Де начальник польотів? - Не знаю, сер.
Цілком можливо, що він теж напився.
- Його немає на базі? - Ні, сер.
- А де він? - Не знаю, сер.
Вишліть за ним патруль. Я посаджу його під арешт.
Під справжній арешт, генерале?
Саме так. Друге: відмініть усі відпустки й перепустки.
Простежте, щоб увечері всі командири загонів були в мене.
Третє: принесіть особові справи, за формою 66-1.
Гейтлі й провідних спеціалістів, разом з вашою.
Так, сер.
Четверте: зберіть бойові розрахунки завтра о 08:00 для інструктажу.
- Це все, сер? - Все.
Так, сер.
- Полковник Гейтлі тут, сер. - Хай зайде.
Ви вільні.
- Можу я дізнатися причину арешту? - Ні.
Стояти струнко.
Ви - син генерал-лейтенанта Тома Гейтлі?
Всі про це говорять, сер.
- Який він офіцер? - Краще не буває, сер.
Це - вірно.
Ви - син одного прекрасного офіцера, внук - іншого.
Вчилися у Вест-Пойнті, дев’ять років на службі.
Ви налітали більше за всіх годин на чотиримоторному літаку.
Ви, як ніхто інший, могли допомогти зняти навантаження з Девенпорта.
Згідно записів, тут ви брали участь тільки в трьох вильотах.
- Це - правда? - Мене двічі відхилили.
Як я розумію, вам наплювати,
що через вас не витримав один з кращих,
кого вам судилося знати.
До вас, як до керівника польотів, перейшло командування,
коли відбув полковник Девенпорт.
Ви поставилися до цих обов’язків так само,
як ставилися і до його потреб.
Ви втекли.
Пішли з бази, щоб напитися.
Гейтлі,
на мою думку, ви - боягуз.
Ви зрадили себе,
товаришів по групі і честь мундира.
Найпростіше було б перевести вас звідси,
підкинути такого халявника хлопцеві, який нічого не підозрює.
Може, ви на це і сподівалися, що вам все спливе з рук.
Але я вам цього не пробачу. Я залишу вас тут.
Я настільки ненавиджу таких, як ви,
що буду возити вас пикою в болоті.
Ви пошкодуєте, що народилися на світ.
- Якщо це все, сер... - Я тільки почав.
Вас нудитиме від польотів. Будете літати на всі завдання.
Ви більше не керівник польотів. Ви - командир екіпажу.
І я хочу, щоб на носі машини ви написали:
"Лепрозорій".
Ви отримаєте всіх халявників,
всіх, хто страждає на нежить.
Якщо якийсь бомбардир не потрапляє виделкою в тарілку,
ви його отримаєте, тому, що він вам пара. Ясно?
Генерале Севідж, я можу подати на вас до суду
за перевищення службових повноважень.
З’єднайте мене з Пайнтрі. Мені потрібен генерал Прітчард.
- Лінія зайнята. Ви зачекаєте? - Зачекаю.
У вас є право пояснити все генералу Прітчарду.
Боягузтво, дезертирство. Боягузтво, котре видно за милю.
А він усе передасть вашому батьку, щоб вони обоє пишалися вами.
Можете розповісти йому прямо зараз.
Ваша лінія чекає, сер.
Генерале Севідж, беру свої слова назад.
Генерал на лінії, сер.
Неважливо.
Тоді все.
- Готуйте наказ про зняття Гейтлі. - Так, сер.
Хтось ще, сер?
Я дам знати, майоре.
Є Кобб, командир ескадрилії, у нього добрі результати в повітрі.
Яка в нього підготовка?
Певен, вам сподобається будь-яка вибірка, зроблена в групі.
Дякую за допомогу, майоре. Я буду на базі.
Сер?
- Мене призначили вашим водієм. - Чудово.
Ви - той клерк?
Так точно, сер. Рядовий МакІллені.
Штаб призначає сержантів водіями.
- Я повертаю вам ці погони. - Так, сер.
- Пиво. - Так, сер.
Зніміть капелюха в клубі.
- Це є в статуті? - Так.
Ще одну, майоре Кобб.
- Скотч. - Я заплачу.
Статут не забороняє купувати випивку на свої.
Вірно.
Капрале.
Сьогодні цей бар закривається, цілком до наступних розпоряджень.
Я залишаю для вас світло в комірці.
Майоре Стовалл?
Готуйте наказ, призначаю майора Кобба керівником польотів.
Так, сер.
- Добраніч. - Добраніч, сер.
Струнко!
Вільно.
Сьогодні об 11 буде інструктаж з підготовки до завдання.
Вірно, підготовка.
Мене прислали прийняти командування
над так званою нещасливою групою.
Я не вірю у нещастя, тому ми з’ясуємо в чому проблема.
Можливо, проблема з польотами, тому повернемося до основ.
Можу сказати чому, як мені здається, вам не щастить.
Я бачив це на ваших обличчях вчора вночі. Бачу і зараз.
Ви довго пробули в повітрі. Думаєте, що вам потрібен відпочинок.
Якщо коротко - ви жалієте себе.
Я не буду з вами панькатися. Ми ведемо війну. На війні стріляють.
Ми повинні битися.
А декому з нас судилося загинути.
Я не кажу, що ви не повинні боятися.
Страх - це нормально.
Але припиніть турбуватися про себе.
Будувати плани, думати про відпустку.
Вважайте, що ви вже мертві.
Коли змиритеся з цією думкою - буде легше.
А тепер, якщо хтось не згідний,
вважає себе особливим, хоче врятувати свою шкуру,
краще йому прийняти рішення зараз.
Тому, що в групі він мені не потрібен.
- Через п’ять хвилин я буду в себе. Можете до мене зайти. - Струнко!
- Я завжди готовий взяти Девенпорта. - Я теж.
Піду в кабінет. Народу буде багато.
Тут керівник польотів і авіаційний лікар.
Хай зайдуть.
Вони вас обігнали. Я думав, ви першим попросите про переведення.
- Ні, сер. - Для вас все одно ніякої користі.
Штабу це не стосується.
Всі залишаться при мені. Передайте їм.
- Вони думали, ви захочете обговорити з ними завдання. - Гаразд.
Для інформації, майор Кайзер - прекрасний спеціаліст.
Прискіпливий, знає свою роботу.
Кобб - теж чудовий хлопець. Тільки занадто відвертий.
- Дякую, майоре. - Так, сер.
- Це - майор Кайзер. - Дуже приємно.
- З майором Коббом ви вже знайомі. - Так, знайомий.
Не знаю, чи залишите ви мене після вчорашнього. Я був п’яний.
Ви виклали все як думали.
Напилися після зустрічі зі мною, а не до.
Ви були на зібранні. Не передумали?
- Думаю, я впораюся, сер. - До зустрічі на аеродромі.
В якому стані особовий склад?
У нас проблеми з бойовим духом.
Ви влаштували їм сьогодні шокову терапію, відро холодної води.
Але як визначити, яке навантаження вони зможуть витримати?
Годиться будь-хто, хто фізично в змозі керувати літаком.
Але не все можна вирішити за допомогою наказу.
- Ви бачили рапорт про хворих? - Так.
Як на мене, це вказує ще на дещо.
Крім стресу від польотів,
ці люди переживають розрив сильної особистої прихильності.
Вони були віддані полковнику Девенпорту.
Тільки він їх втримував.
- Можете запропонувати лікування? - Так.
Послабте хватку. Дайте їм можливість звикнути до вас.
Ні, майоре.
З двох причин. По-перше, немає часу.
По-друге, не збираюся змагатися у популярності з Девенпортом.
Я все одно програю.
Крім того, вважаю, що вони вищі за це.
Добре, сер. Тоді все.
До вас лейтенант Бішоп, сер.
- Бішоп? Хто це? - Льотчик, сер.
Вам надсилали його представлення на медаль.
- Прийму його через хвилину. - Так, сер.
Думаю, я знаю, наскільки глибоко лежить проблема.
І один зі способів її вирішити - гордість.
Гордість в групі.
Гордість, котра змушує боятися, що не отримаєш допуск до польоту.
І це моя робота, не ваша.
Намастіть його йодом і визнайте здатним.
Так, сер.
- Сер? - Хай увійде Бішоп.
Я повинен був раніше вас привітати.
Я підписав це представлення.
- Дякую, сер. - Сідайте, Бішопе.
Дякую, сер. Але хочу пояснити, навіщо я тут.
Поясніть.
Льотчики послали мене як делегата.
Вони просять про переведення в іншу частину.
- Скільки їх? - Всі, сер.
Розумію, чому вони послали вас, Бішопе.
Ви підходите на роль делегата.
Ви все обдумали?
Впевнені у своєму рішенні?
Думаю, так, сер.
Передайте їм, щоб подали заяву звичайними каналами.
А поки хай літають.
- Це все? - Так, сер.
Так?
Я зварив каву, генерале. Вам принести?
Дякую, майоре. Я сам до вас прийду.
Чим займаєтеся?
Особисті речі загиблих, для відправки їх родичам.
Я все трохи запустив. Я завжди пишу листа.
Потрібен час, щоб підібрати слова.
Можливо, комусь вдома буде від цього легше.
Важкий обов’язок.
Не заздрю вам.
Як ви потрапили на паперову роботу?
У мене не було вибору.
Бачте, я відставник. Воював у Першу світову.
Хотів і в цій взяти участь,
але вирішили, що я старий і здатний тільки на стільці сидіти.
Можливо, вони були праві.
Ви любили Кейта Девенпорта, правда ж?
- Я хочу сказати, дуже? - Так, сер.
Думаю, він був одним із найкращих людей, яких я знав.
Певен, хлопці теж так вважали.
Відданість - це гарна річ.
Дякую за каву, майоре.
Генерале Севідж?
Хочу ще дещо додати.
За професією я адвокат.
І думаю, непоганий.
Коли добрий адвокат береться за справу, він в неї вірить.
Це - найголовніше.
Приїхавши в Англію, я взяв найзначнішого мого клієнта,
918-у авіаційну групу. І я хочу, щоб мій клієнт виграв.
- Ви подумали про таку ж відповідь? - Точно так.
А про що саме ви подумали?
Мені треба виграти час з цими переведеннями.
- Скільки часу? - Якомога більше. Десять днів, десь так.
Ад’ютантам ескадрилії знадобиться два дні,
щоб скласти всі ці звіти.
Подивимося.
Я вірю в акуратність. Все має бути в ідеальному порядку.
У мене весь стіл завалений паперами.
Доберуся до них тільки днів через три.
Отже, п’ять.
Пара днів на те, щоб їх перевірити. Маємо сім днів.
Ад’ютанти ескадрилій іноді такі неакуратні...
А я не хочу, щоб мене лаяли за погане оформлення документів.
- Правда ж? - Так.
Можливо, доведеться повернути рапорти ад’ютантам на доопрацювання.
До того, як я знову їх перевірю,
мине 10 днів, перш, ніж вони ляжуть на підпис.
Ось це справа.
- Всі ви, бюрократи, однакові. - Вірно, сер.
Але, Гарві, тут можуть бути проблеми.
Не думаю, сер. Ніколи не чув, щоб суд засудив адвоката.
"Лепрозорій"
Прошу уваги.
Якщо ви ще не зрозуміли, я вважаюся халявником.
І ви теж. Тому вас до мене і направили.
"Лепрозорій". Як вам, подобається?
Потім буде подобатися ще менше.
На нас спрямований прожектор. Ніхто мене на це не штовхав.
Це ясно?
Все готове? Я полечу в першій башті, звідки все видно.
Радисте, зробіть так, щоб генерал міг говорити по командному зв’язку.
Добре, пішли.
"Ближче! Ще ближче, зачепи його крилом!"
Боже ти мій!
Це крило в мене три дні буде в печінках сидіти.
- Остобісило. - Скажи їм.
А стосовно тих, хто любить поговорити про чужі здібності -
сам генерал, схоже, нічого робити не буде.
Прислали балакучого генерала. "Давай, лети туди! Лети сюди!"
Тривога, сер. Очікується бойовий наказ.
Скажіть Коббу, хай приступає. Я зараз буду.
Операторе, не займайте лінію. Зв’яжіться з бомбосховищем. Скоріше.
Два вильоти, втрати - одна машина. Бойові втрати невеликі.
Все завдяки тому, що ми летіли зімкнутим строєм.
Супротивник бачив це і не став атакувати 918-у.
Недоліки - бомбування.
Особливо нижня ескадрилія.
Будемо тренувати бомбування у вільні від вильотів дні. Коббе.
Це ваше завдання.
Питання є?
- У мене є. Генлі? - Я, сер.
Ви запізнювалися з бомбокиданням під час двох останніх вильотів.
Чому?
Мені немає виправдання, сер.
Маю визнати, ви - чесні.
Дев’ятеро ризикують життями, щоб ви вразили ціль.
Гейтлі? У вас новий бомбардир.
- Петтінгілл? - Я, сер.
Ми втратили тільки одну машину. Чому ви порушили стрій?
Акерман потрапив у біду.
Два мотори загорілися, а на нас йшли ворожі винищувачі.
Я вирішив залишитися - прикрити його. Але він все одно не вибрався.
- Акерман - ваш друг? - Сусід по кімнаті, сер.
Для порятунку вашого сусіда ви порушили цілісність групи.
Кожна гармата повинна давати групі
максимальну захисну міць.
Порушивши стрій, ви скоротили вогневу міць на десять гармат.
Підбитий літак іде на витрати.
Але ваші обов’язки перед групою не можна пустити на витрати.
Ця група - об’єкт вашої відданості,
єдина суть вашого життя.
- Стовалле? - Так, сер.
Зробіть так, щоб у казармі у всіх були нові сусіди.
Гейтлі?
Бакстер переводиться з "Лепрозорія". Петтінгілл - ваш другий пілот.
У мене все.
- Ще питання є? - Що з нашим переведенням?
- Добре, якщо це все, всі вільні. - Струнко!
Заходьте.
Заходь, Кейте. Радий тебе бачити.
Як справи? Як ад’ютантські обов’язки?
Більше не займаюся цим. Я тепер керівник наземної служби.
- Радий за тебе. Так і має бути. - Дякую. Радий тебе бачити.
- Я теж радий, Гарві. - Шмат пирога? Він трохи засох.
Щасливий повернутися.
- Знайоме місце. - З тобою тут затишно, Кейте.
Випий. Хлопці будуть тобі раді.
Не певен.
Бачив сержанта Келлера на в’їзді. Довелося показувати йому перепустку.
Я зайшов на хвилину. Хотів з тобою поговорити.
Піду займуся справами. Побачимося до вашого від’їзду?
Добре, Гарві.
- Гарний хлопець Гарві. - Першокласний.
Сідай.
Приємний смак. Розігріває кістки.
- Що за бридкий клімат. - Жахливий.
Ти ж прийшов не про погоду балакати.
Ні.
А може й так.
- Насувається буря, Френку. - Старий?
Не знаю, чи в курсі він.
Рапорти про переведення. Не поступив ані один.
- Ти їх притримуєш? - Так.
Можливий заколот.
Вони потрапили до головного інспектора.
Якщо буде розслідування, тобі кінець.
Ти можеш його притримати?
Старий не може втручатися в справи інспекції.
Потрібно кілька вдалих вильотів. Можливо, вони змінять рішення.
- Але це працює не так. - Маєш ідеї?
Чесно кажучи, коли ти прийняв командування,
я сподівався на провал.
Я всього лише людина.
Я все завалив. Але хочу сказати, як керувати групою.
- Кажи. - Але ти теж не можеш впоратися.
Ти не можеш просто штовхати хлопців. Вони - не просто набір цифр.
Моя невдача не означає, що ідея була неправильна.
Я сам був тому причиною. Я був недостатньо добрий.
Ти маєш допомогти їм, Френку, або вони від тебе підуть.
І це буде ще більший провал, ніж у мене.
Зробити їх залежними?
Називай як хочеш.
Що ж, Кейте...
Я в це не вірю. Тут наші погляди розходяться.
Вони - не діти. Вони - чоловіки.
Тим гірше, якщо їм довелося так рано подорослішати.
Скільки років Бішопу? Двадцять один, напевно.
Важко так одразу подорослішати у 21.
Але тільки так ми зможемо чогось добитися.
І думаю, ми зможемо це зробити.
Залежати від когось? Я про них більш високої думки.
Якщо це не так, то нам кінець.
І краще це з’ясувати прямо зараз. Раз і назавжди.
Тоді гаразд, це все.
Колись ти мене розкритикував. Мені було неприємно.
Але тепер ми квити.
- Добраніч, Френку. - Добраніч, Кейте.
Що, знову?..
Нічого доброго, сер.
Інші групи повернули назад. Від 918-ї звісток немає.
- Забудьте про шифр. Спитайте прямо. - Так, сер.
Пайнтрі викликає "Флешлайт Лідер". Повторний виклик. Прийом.
Нічого, сер.
Всім командирам було наказано відправитися у протоку "Б".
Це було в наказі, сер.
Щось сталося. Вони самі полетіли до цілі.
Я поїду туди. Не можу тут сидіти.
Їх 21... Всі повернулися.
О це так! Радий, що дива ще бувають.
Погода була не дуже. Але в районі цілі було ясно. Ми їх розгромили.
Чудово. А як же відклик?
Відклик? Нічого не чув. Напевно, зв’язок погано працював.
- Ясно. Ходімо у твій штаб. - Так, сер.
Бар відкритий, Гарві. Сьогодні хлопці це заслужили.
Думаєш, я куплюся на ці оповідки про поганий зв’язок?!
Потім ти мені розповіси, що не бачив, як інші повернули.
Так, сер.
Ти не можеш так мене підставляти.
Досить того, що навів на мене інспектора.
У мене 20 років не було перевірок.
Не виправдовуйся, це зійшло тобі з рук.
Я нічого не чув.
- Так і будеш казки розповідати? - Так, сер.
І ще одне, сер.
918-а полетіла і розбомбила ціль. Більше ніхто не розбомбив.
Якщо мені ще трапиться шанс дати групі гордості,
яка має в неї бути,
у мене знову можуть бути проблеми зі зв’язком, сер.
І ще. Прошу оголосити подяку за мужність при бомбардуванні
в дуже важких умовах.
Командирів згадувати не треба.
Можливо, пізніше попрошу і про командирів. Подивимося.
Хтось може писати під диктовку?
Так, сер!
МакІллені, принеси блокнот і олівець.
Давай. Ворушися!
Розслабся, Гарві. Завдання виконано.
Гарнізонний будинок офіцерів.
Що ви про це думаєте?
Не знаю. Я нічого не розумію.
Вони задоволені. Але не святкують так, як мали б.
Це - дивно.
Значить, ніхто не кричить: "Севіджа в президенти"?
Не знаю.
Знайдіть Бішопа. Хай зайде до мене.
- Палите, Бішопе? - Ні, дякую, сер.
Хотів з вами поговорити.
- Знаю, що ви будете відверті. - Так, сер.
Я хочу, щоб ви розповіли, що ви зараз відчуваєте.
- З приводу чого, сер? - З приводу переведення.
Чи відчуваєте гордість за те, що ми сьогодні зробили?
- Я не можу говорити за всіх. - І не треба. Кажіть за себе.
Це важко, сер. Я не знаю, що я відчуваю.
- Ось у чому біда. - Яка біда?
Ось це все, сер.
Я не розумію, навіщо потрібні бомбардування.
І за що гинуть хлопці.
Нас тільки жменька.
Ми як піддослідні кролики, тільки ми нічого не доводимо.
Треба у щось вірити.
Якщо віриш у щось, тоді все міняється.
У цьому немає жодного сенсу.
- Я просто хочу поїхати. - В іншій групі буде краще?
Не в тому річ. Я більше не хочу літати.
А те, що ми розбомбили ціль без втрат, щось означає?
Так, сер.
Думаю, так.
У певному розумінні.
Але я все одно хочу поїхати.
Нелегке прохання для людини з медаллю за звитягу.
Так, ми піддослідні кролики, Джессі. Але сенс є.
Якщо зуміємо протриматися,
одного разу хтось погляне вгору
і побачить хмару американських бомбардувальників
на шляху до Німеччини, щоб бомбити Третій Рейх у його лігві.
Може, ми цього і не побачимо. Не можу обіцяти.
Але можу обіцяти, що вони будуть, якщо тільки ми зараз не підведемо.
Я хотів би вам вірити, сер.
Але в мене не залишилося віри.
Таке враження, що все дарма.
Легко втекти в іншу частину, Джессі.
Але чоловікові нелегко втекти від своїх обов’язків.
Але кожен має чинити, як знає.
- Добраніч, Джессі. - Добраніч, сер.
Як справи?
Інспектор зібрав усіх льотчиків. Дай-но цигарку.
- І запальничку? - У мене тільки звичка залишилася.
Отже,
вони досі там, сер.
Ви схожі на лейтенанта-дурня.
Не кидайте справу, поки присяжні не вийшли.
Не жартуйте.
Що поганого в Пентагоні?
Добра їжа, коктейлі.
- Усе було коротко і ясно. - Не сумніваюся.
Розпаковуйтеся. Інспекція не встигла і слова сказати,
як Бішоп відкликав свій рапорт.
За ним Вілсон, а там і решта.
Інспектору довелося піти ні з чим.
Як вам це?
Куди подівся портфель? Щойно був тут.
Вони не будуть брикатися вічно.
Вони зрозуміли, що під вашим командуванням у них є шанс.
Не можна покладатися на одну людину.
Не робіть цієї помилки.
Непогано було б дати триденне звільнення в Лондон.
Поплескати по спині.
Зрозумів на що ви натякаєте.
Розцілувати їх, так?
Розцілувати за те, що вони скинули пелюшки.
Скажіть їм, що ми продовжимо працювати над веденням.
Скажіть, що ви їх поведете наступного разу.
Скажіть Бішопу, що він дізнається, що таке відповідальність.
Я хочу, щоб усі показали свою самостійність.
Хочу, щоб вони всі зламалися.
Я підвищую вас у званні, Гарві. Тільки не стійте тут з цією люлькою.
Починайте працювати.
- Навіщо дерти з мене три шкури? - Жорсткий мужик, так?
Він заходить занадто далеко зі своєю залізною хваткою.
Так, хватка залізна.
Він ніколи не буде ставитися до групи, як Девенпорт.
- Його нічим не проймеш. - Але ж є розуміння людяності.
Знаєте що? Єдина різниця між Севіджем і Девенпортом у тому,
що Севідж вищий, от на стільки.
Я не розумію.
Джо, чому ти не ведучий? Був поганим хлопчиком?
Ви знаєте, Джо - ведучий тільки на легких завданнях.
Куди ми летимо? Опусти занавісу.
- Хочете, щоб я був ведучим? - Струнко!
Вільно.
Цікава інформація для вас.
Розвідка заявила, що німецьке літакобудування
перемикається на виробництво винищувачів для оборони.
Винищувачі перекидаються
з російського фронту на захист цього району.
Мабуть, почули про 918-у!
Сьогодні у нас дуже важливе завдання.
- Вперше. - Німеччина.
Ви вгадали.
Вільгельмсхафен.
Уперше наша ціль на німецькій землі.
Я буду ведучим.
Бішоп - верхня ескадрилія, Голлерман - нижня.
Гаразд, Джо.
Бути на місці - 7:00.
Запуск моторів - 7:10.
Вирулювання - 7:20.
Сигарети є?
Вони повертаються.
- Скільки? - Не знаю, сер.
Ось вони. Підлітають до поля.
Дев’ять.
Чотирнадцять.
П’ятнадцять, шістнадцять.
Як усе пройшло, сер?
Важко. Вони нас чекали. Які результати?
Два. Думали, чотири. О’Ніл дотяг до Лінкольншира.
Гейтлі впав у затоку, його підібрали. Двоє поранено.
Ідемо на розбір польотів.
- МакІллені. - Так, сер.
- Ви були в літаку? - Ні, сер.
- Тобто... Так, сер. - Хто дозволив?
Ніхто. Мене усунули від стрільб.
Я не хочу,
щоб особовий склад ставив під удар безпеку літака.
Знімаю з вас погони. Може, це вас утримає на землі.
І цього разу залишитеся рядовим.
- Поїхали на розбір. - Так, сер.
Я хочу отримати розбір завдання рано-вранці, Джо.
У нас кілька днів буде перерва через погоду.
Перерва їм не зашкодить. Дайте їм звільнення в Лондон.
Хочу поговорити з вами про сержанта МакІллені.
- Що таке? - Його розжалування все ускладнює.
Яким чином?
Це - прецедент. Тоді нам доведеться розжалувати і капітана Туомблі.
- А з ним що? - Він теж проник на борт.
Бішоп знайшов його над Вільгельмсхафеном.
Почув, як він молиться, коли стріляє.
Тепер я знаю все.
Боюся, що ні.
Краще скажу вам усе одразу.
Гарві Стовалл і доктор Кайзер літали з Клайном.
Там був майже весь наземний ешелон.
- Хтось поранений? - Не думаю, сер.
І ще про МакІллені...
На його рахунку два збитих літаки. Може, навіть три.
Природжений стрілець, я гадаю.
- Ви знали про це, Джо? - Ні, сер, не знав.
- Сподіваюся, ви не думаєте... - Гаразд, гаразд.
Туомблі, Стовалле!
Ідіть сюди.
Ви собою пишаєтеся, думаю.
Дозвольте мені...
Сподіваюся, ми не будемо заглиблюватися...
Я думаю, що дуже втомився після бою.
Цього разу я вам пробачаю. Можливо, ще жалкуватиму про це.
У вас є перевага. Я не можу всіх розжалувати.
Ви знаєте, що ваші бойові дні позаду.
Мали б розуміти.
Я не хочу писати листа вашій дружині.
А ваша справа, отче, гріхи відпускати.
Цим театром воєнних дій ви й обмежитеся. Ясно?
Так точно, сер.
Збили що-небудь?
Сер, в мене окуляри замерзли, але, думаю, від одного я шмат відбив.
Від їхнього чи від нашого?
МакІллені. Я чув про два літаки.
- Можете одягти нашивки. - Так, сер.
Якщо і далі так триватиме, раджу пришити змійку.
Так, сер!
- Коли вони повернуться? - З хвилини на хвилину.
Подзвоніть на вишку. Отримайте підрахунки.
Вишка. Який рахунок?
Двадцять повернулися. Один пропав. 397.
Ми втратили один, 397.
Лейтенант Бішоп, сер.
Дякую, сержанте.
- Парашут не бачили? - Ні.
В Джессі влучили прямо над ціллю. В нього не було шансів.
Він був добрий хлопець. Один з кращих льотчиків.
Могло б бути набагато гірше. Бойові втрати?
Усім дісталося.
- Ще кави, генерале? - Генерале...
- Я дзвонив щодо Гейтлі. - Його збили?
Ні, але після приземлення він знепритомнів.
Мені треба було його оглянути, але він ні на що не скаржився.
Рентген показує тріщину в верхньому відділі хребта.
Це серйозно?
Дуже. І він літав з цим на три завдання.
- Зі зламаною спиною? - Саме так. Я поставив йому шину.
Гейтлі.
Добре, доку.
Дякую, що дали знати.
- Тепер я вип’ю кави. - Добре.
Шпиталь.
Когось шукаєте, сер?
Ні, дякую, лейтенанте. Я просто зайшов.
- Продовжуйте роботу, не звертайте уваги. - Так, сер.
- Це вам хвалькуватості применшить. - Вона дорого мені коштує, сер.
- Скільки ви тут пробудете? - Десять днів.
- Дайте знати, якщо щось треба. - Дякую.
Бердвелле, вони все залізо витягли із вас?
Майже, сер. Лікарю навіть не знадобився металошукач.
- Годують добре? - Як сир у маслі катаюся, сер.
- Як ви себе почуваєте, Бене? - Я в порядку, генерале.
Шкода, що вам так не пощастило.
Дякую, сер.
Док не гаяв часу дарма.
Пробачте, Бене.
Відчувається, так?
Усе гаразд, генерале.
Ну ж бо, сідайте.
Я краще стоятиму.
У мене все одно насиджених годин більше, ніж налітаних.
Що це за пристрій? Деталь від літака братів Райт?
Виглядає так собі.
- Спині допомагає? - Трохи полегшує навантаження, сер.
Як вважає лікар, скільки вам ще тут лежати?
Кілька тижнів, сер.
- Дуже боляче? - Не дуже, сер.
- Думаю, вам не хочеться розмовляти. - Все добре, говоріть.
Бене...
Так, сер?
Хотів тільки сказати...
Вам щось треба? Можу я вам щось прислати?
Нічого не треба, генерале. У мене є все необхідне.
Дайте знати, якщо щось знадобиться.
Дякую, сер.
Зайду в палату напроти.
Я до вас ще зайду, Бене.
Ви тепер пацієнт першого класу.
Мені щойно сказали, що ви - "особливий".
Це завдання нам передала об’єднана рада керівників штабів.
Це - ціль критичної важливості,
яка потребує глибокого проникнення без підтримки винищувачів.
Якщо зможемо її вразити,
підтвердимо можливості денних бомбардувань.
Чого ми й чекали. При наших можливостях
для доставки необхідної кількості бомб знадобиться три вильоти.
Ми повинні ретельно спланувати удар.
Газ - до останнього літра,
свинець - до останнього грама, час - до останньої секунди.
Добре, полковнику Девенпорт.
От що нам треба. Підшипники.
Майже все їх виробництво зосереджене тут.
Без кулькових підшипників німецька військова промисловість зупиниться.
Не можу запропонувати чогось міцнішого.
Якщо ми це розбомбимо, справа піде швидше.
Зможемо отримати три-чотири нові групи.
Ростемо, так?
Як думаєш, коли повернешся сюди, щоб допомогти мені?
Важко сказати, сер.
Чому? На папері група виглядає чудово.
Є проблеми з веденням, завжди були.
У тебе немає спеціалістів?
У мене все добре зі спеціалістами.
Я втратив Бішопа і Голлермана.
Коббс у порядку. Гейтлі теж, але він щойно вийшов зі шпиталю.
Мені потрібен час, щоб зрозуміти.
- Скільки часу? - Не можу сказати.
Чому ти так упевнений?
Звідки тобі знати, на що ти штовхаєш Гейтлі?
Як ми можемо дізнатися, чи не занадто часто посилали на завдання Бішопа...
Френку, ти відстаєш.
Скажи мені, як звали того чоловіка, якого ти зняв?
Кого, Кейта?
Пам’ятаєш його проблему? А сам ти їх не прикриваєш?
Подумай як слід, Френку.
Ви так думаєте?
Це цілком природно.
Ти через таке пройшов з цими хлопцями!
Вийшов із таких пригод...
Авжеж, вони запали тобі в душу.
Ти багато разів літав на завдання.
Це я їх на це штовхав.
Поки вони не будуть готові, я їх не відпущу.
Добре, Френку. Тільки давай швидше, гаразд?
- Можете бути певні, сер. - Скажеш мені, коли?
- Так, сер. - Принеси мені цей підшипник.
І особисте прохання: спробуй залишитися цілим.
Це цілком розумна вимога.
- Добраніч, сер. - Добраніч.
- Кейте? - Так, сер?
Мені потрібні справи керівників польотів і бойових офіцерів,
з рекомендаціями тих, кому можна передати командування.
- Щось особливе? - Ні, але нікому ні слова.
- Так, сер. - Дякую.
- Хвостове колесо? - Блоковане. Вогні вимкнено, сер.
Гальма.
Бризковик 9, штурмане.
Курс на збірну лінію.
Хай стрілець у хвості дасть знати, коли підтягнуться інші групи.
Севідж - екіпажу. 3000 м. Переходьте на кисень.
Тепер ворог може перехопити наші повідомлення.
Не балакайте зайвого. Говоріть тільки найнеобхідніше.
Штурман - командиру.
Злітаємо з узбережжя за графіком, сер.
Севідж - стрільцям. Даю дозвіл на пробний постріл.
Так. Знову?
Ще не зачепив їх?
- Усе міністерство на шифрувальнику. - Повторіть ще раз.
Добре. Дякую. Я з вами зв’яжуся.
Ваш літак наближається до ворожого узбережжя на 7000 м.
Наша станція перехоплення повідомляє:
ворог реагує як ніколи могутньо.
Вони перекидають з’єднання з півночі, з Данії,
і з півдня, з самого Яфу-Файв.
Нове повідомлення.
Льотчикам дана вказівка за необхідності йти на таран.
Штурмане.
Як ви вважаєте, ми вже над ворожою територією?
Цілком так, сер.
Міняйте курс. П’ятнадцять градусів лівіше.
Набираємо висоту. Стережіться винищувачів.
Чотири німці на хвості.
Лягаю на бік!
Ви на загальному зв’язку. З’ясуйте. Скільки? Де?
Одинадцять машин праворуч під прямим кутом.
У вас на п’ятах обидві ескадрилії. Ось вони. Летять назустріч.
Коббе, вони прямують до верхньої ескадрилії.
У Бердвелла пряме влучення. Він падає.
- Ескадрилії набирають висоту. - Я їх бачу.
Ще шість під прямим кутом праворуч. Близько кілометра.
Гейтлі, висунь цю ескадрилію вперед.
Абель - ведучим Бейкера і Чарлі.
Вони пішли в обманну атаку для прикриття справжньої.
Стережіться масованої атаки, одночасно на 80 і 100 градусах.
Ще на підльоті. Обережно!
Є один. Викинувся з парашутом.
17-ий із Синьої ескадрилії почав падати. Він потрапив у біду. Стежте за ним.
Двоє викинулися.
Ще три... Загорілися.
Бережіть боєприпаси. Нам ще далеко до цілі.
Скоротіть черги. Економте боєкомплекти.
В-17 втратив керування, праворуч під прямим кутом.
Ще один, Чарлі, сер.
Штурмане, 25 хвилин ще не пройшли?
Так, сер. Ми... Обережно!
Якщо більше не буде переключень, при контролі 0,7 будемо в порядку.
Ще три на підході. Зімкнути ряд.
Севідж - екіпажам. Як сильно нас зачепило?
Сильно, сер, радіорубка горить.
Подивіться, що можна зробити.
Іншому екіпажу залишатися на місці. Приступаємо.
Бомбардир - командиру. Йдемо вгору.
Про винищувачі можна на деякий час забути.
Абель - Бейкеру і Чарлі.
План змінився. Починаємо обліт з Хальстубена.
Ведучий Чарлі. Вас зрозумів, виконую.
Бейкер - Абелю. Бомбардуємо при першому повороті.
Виходимо з атаки.
Абель - Бейкеру. Марно. Головна ціль уражена.
- Ваше нове призначення - Хальстубен. - Вас зрозумів.
Попереду Хальстубен, сер.
Льотчик - бомбардиру. Центруйте курсовказівник.
Курсовказівник центрований, сер.
Льотчик - бомбардиру. Ведіть літак.
Відкрити бомбовий відсік.
Ми їх розгромили! В яблучко. Летимо додому.
Як там ряд?
Бейкер вирівнюється. Чарлі розтягся вервечкою.
- Люфтваффе атакує тих, хто відстав. - Абель - Чарлі.
Ми повернемо ліворуч. Ідіть наперекіс і повертайтеся в ряд.
Але тоді ми вийдемо на потужну зенітку, сер.
Краще так, ніж кинути відсталих на загибель.
Вас зрозумів.
Пряме влучення.
Стрибай, Джо. Стрибай! Стрибайте, хлопці!
Кейте. Ласкаво просимо у штаб Стовалла.
Які плани на завтра?
Поки не можу сказати. Втрати великі.
- Мені теж жаль Джо. - Таке життя.
- Як погода? - Схоже, непогана.
Здається, нам залишається тільки закінчити справу.
- Старий був страшенно радий. - Ще б пак.
Якщо ми чогось варті, завтра все закінчимо.
- Знаєте, що він теж був на завданні? - Ні!
Пробрався до Меєрса. Той нічого не знав до самого узбережжя.
Значить, старий тепер теж потайки втікає?
Знав би, підлетів би ближче до зенітки. Як інші?
Завтра вони викладуться максимально.
- Добре. - Максимум. Максимальне зусилля.
Ви п’яні, полковнику Стовалл?
Трохи.
Вважаю, я попереджав генерала, що це може повторитися.
Протримайтеся до завтра і я до вас приєднаюся.
Я постараюся, сер.
Гарві залишилося найгірше.
Сидіти, дивитися, як вони прилітають і відлітають,
всі ці смердючі папери.
Я напився не через це.
Я напився тому, що заплутався.
Я думав, цього робити не варто.
А потім не зміг пригадати, як вони виглядали.
Не зміг уявити їхні обличчя.
Бішоп, Кобб,
Вілсон, Зіммі.
Усі вони.
Усі ви.
Усі були на одне лице. Тільки одне лице,
дуже молоде. Це мене засмутило.
Думаю, мені треба і далі пити,
щоб знову не заплутатися.
Так тримати, Гарві.
А ви, хлопці, ідіть гуляти ще кудись.
Добраніч, сер.
Добраніч, Кейте. Хочу нині виспатися.
- Добраніч, сер. - Добраніч.
Думаю, вже час.
Удачі, Френку.
Удачі, сер.
- У чому справа, сер? - Не знаю.
- Вам погано? - В мене не працює рука.
Хочете, щоб я їх вів?
Ні. Скажіть...
Скажіть...
- Хай Гейтлі веде. - Так, сер.
Тримайтеся за лікаря Кайзера.
Я поведу головну машину.
Де моя киснева маска?
Френку, досить. Френку.
Давай, сідай в машину.
Френку, вам погано?
Зупиніть їх!
Зупиніть!
Я тут, Френку. Все добре.
Він не зможе!
Вони не можуть летіти!
Їх не можна знову посилати.
Зупиніть їх!
Зупиніть!
Сигарету, Френку?
Палити не хочеш?
Що це, по-вашому?
Стан шоку. Повний колапс. Відмовило все одразу.
Не можна зробити йому укол? Щоб він відключився?
В його стані це шкідливо.
Він там, на завданні.
Коли вони повернуться, він, можливо, прийде до тями.
Я сподіваюся.
Не думав, що з ним може таке статися.
А я здогадувався. Він все загнав усередину.
Це повинно було прорватися.
Але на зібранні він рвався у бій.
Бачили, як лампочка перегорає? Як яскраво вона перед цим горить?
Думаю, це і називається максимальним зусиллям.
Полковнику Девенпорт.
Нічого страшного. Дуже дякую.
Бойовий рапорт, Френку.
Вони вразили головну ціль.
Гейтлі повідомляє: "Добрі результати".
Вони їх розбомбили, Френку.
Френку, послухай мене.
Я знаю, що ти відчуваєш.
Ти думаєш, ти все провалив.
Що ти від себе чекав, Френку?
Послухай.
Я дещо побачив на обличчях хлопців на інструктажі.
Я не зміг від них цього добитися.
Ти хотів, щоб вони подорослішали? Вони подорослішали сьогодні вранці.
Ти там, з ними. Там, нагорі.
Ти летиш з ними в кожній кабіні кожного літака.
Правильно. Не слухай мене. Сиди і страждай.
Говори собі, що ти все провалив.
Картай себе.
Відкидай будь-яку допомогу!
Вони повернулися, Френку.
Шість. Сім.
Вісім.
Дев’ять.
Десять.
Лілія Пікаділлі.
Одинадцять.
Дванадцять.
Тринадцять.
Чотирнадцять.
П’ятнадцять. Шістнадцять.
Диспетчерська.
- Диспетчерська. - Є підрахунки?
Вилетів двадцять один, повернулися дев’ятнадцять, сер.
Хлопці - просто молодці сьогодні.
Дев’ятнадцять.
Вони вижили.
Дев’ятнадцять з них.
- Хто був ведучим? - Бен Гейтлі.
Він повернувся?
Так, Френку. Він повернувся.
Я трохи втомився.
Думаю, мені треба трохи поспати.
Кінець.
Субтитри: Yuranako, Tarasyk. (Hurtom.com)