SOROZATUNK IGAZI KALANDOKAT MUTAT BE
ÉRDEKES TÉNYEKKEL ISMERTETVE MEG A NÉZŐT VILÁGUNKRÓL.
EZEKET A FILMEKET MAGA AZ ÉLET ÍRTA.
NINCSENEK BENNE KITALÁLT HELYZETEK VAGY SZEREPLŐK.
Az idők kezdete óta
inspirálja a madár a művészeket, tudósokat és költőket.
Ezek a színes teremtmények
Földünk minden szegletében megtalálhatók.
Minden fajnak megvan a saját hosszú, érdekes története,
de a vízimadarak szokásainak és életmódjának történeténél
nincs érdekesebb.
Az ősi időkben a vízimadarak igazi talány voltak az embernek,
hisz a semmiből tűntek fel,
hatalmas vizeket pásztáztak,
majd újra elnyelte őket a nagy ismeretlen.
Az ősember istenként tisztelte a vízimadarakat.
De gyakran tekintett rá irigységgel,
megkívánva a szárnyas repülés csodáját
és a kék ég nyújtotta szabadságot.
Mindenki ismeri a kifejezést: "Szabad, mint a madár."
Persze a madár azért mégsem olyan szabad.
Ritkán repül céltalanul,
egy teljes állása van, mégpedig az, hogy életben maradjon.
A természet azért nyújt némi segítséget.
És ez itt a True-Life Adventure,
amiben felfedezzük, hogyan alkalmazkodtak a vízimadarak
a túlélésért folytatott küzdelemben.
A vízimadarak sok faja vándormadár,
például ezek a szulák,
melyek az Egyenlítőtől
a Szent Lőrinc-öbölben fekvő Bonaventura-szigetig vándorolnak,
mert itt északon
napi 18 órát van fenn a nap, s így sokat tudnak halászni.
A szulák számára a sziget egy hatalmas lakótelep.
Természetesen a tetőtéri szobák itt is a legkelendőbbek.
A tér azonban olyan szűk,
hogy még a legkeskenyebb kiszögellések is túlzsúfoltak,
és területi jogaikat féltve őrzik ezek a madarak.
Halászcsapatok folyamatosan indulnak és érkeznek.
Ilyen zsúfolt helyeken a leszállásnál jól jön
az úszóhártyás láb meg a szárnyak,
melyeknek nagy a fékezőerejük.
Minden érkezéskor udvariasan köszöntik egymást.
De a "Milyen volt a fogás?" kérdésre
a válasz: "Rossz."
Ezzel a fura bólogató és hajlongó mozgással
kommunikálnak egymással a szulák,
így azonosítják társaikat.
Fészkeiket kizárólag hínárból építik.
De ebből az építőanyagból is kevés van,
így a szulák gyakran ellopják egymás fészkeit,
ha egyet felügyelet nélkül találnak.
Ez a tolvaj itt bizony lebukott,
s ennek természetesen némi szégyen az eredménye.
A sok gond ellenére
csak elkészülnek az otthonok, s lerakják tojásaikat,
de csak egyet fészkenként.
Ekkor kezdődik a harc a túlélésért.
Igen fárasztó munka áttörni egy kemény tojáshéjat.
A fiókák gyorsan fejlődnek,
és pár héten belül már új ruházatban pompáznak.
Az ifjak étvágyát kielégíteni igen nagy feladat.
Három hónaposan a fióka súlyosabb, mint szülei.
Ez a fiatal egyed még nem tudja, de hamarosan vége az ingyen ebédnek.
10 napig a felhalmozott zsírraktárain fog élni,
míg megtanul úszni, repülni, és ami a legfontosabb, halászni.
Sokszor olyan, mintha a szulák transzban
az eget bámulnák egy jelet várva.
Ez általában azt jelenti, hogy egy heringraj
jelent meg a tenger mélyén.
A halak nagy mélységekben mozognak,
de a szulák képesek 30 méterrel a víz felett megkezdeni a lebukást.
A becsapódás erejének tompítására
a természet pneumatikus cellákkal szerelte fel őket,
amik rezgéscsillapítóként védik a mellkast.
Soha nem látni, hogy összeütköznének.
Az időzítésük lenyűgöző.
A Mexikói-öböl igen messze van a Bonaventura-szigettől,
de a területi jogokért folytatott harc itt is folytatódik.
Ebben a csérkolóniában
két anya azért veszekszik, mert gyermekeik összekeveredtek.
Úgy tűnik, a fiókák rossz helyre tévedtek.
Pár csípés és némi feddés megold mindent.
Az egyik anya ízletes falattal veszi rá kicsinyét,
hogy otthon maradjon, és jól viselkedjen.
Szomszédja azonban
úgy véli, inkább el kell foglalni a gyerekeket,
hogy ne kerüljenek bajba.
Ez itt egy tündércsérpár.
Hogy elkerülje a földi lakóhelyért folytatott harcot,
ez a faj már régóta inkább a bokrok között fészkel.
Illetve nincs is fészke,
hanem tojásait egyszerűen a puszta ágakra rakja.
A szülők felváltva ülnek a tojáson.
Valami csoda folytán a tojás sosem mozdul el.
Ami még csodálatosabb, az a piciny fióka,
aki szinte odatapadva ül, míg nem tud repülni.
A fenséges pelikán megalkotásánál, úgy tűnik, a természet tévedett,
de csak amikor a földön sétál.
A levegőben a funkcionális tervezés mesterműve,
és páratlan halász.
Ahogyan alábukik, az maga a tökéletes koordináció.
Ebédidőben a pelikán torokzacskója leveses tálként szolgál.
De nem mindig az nyer, aki a leggyorsabb.
Amikor a nagyok csatáznak, mindenki ámulva nézi.
Kivéve persze a mogorva Gust,
aki lenézően figyeli az eseményeket.
Méretük ellenére
a pelikánokat gyakran zaklatják szomszédaik.
A tolvaj sirályok egy perc nyugtot sem hagynak nekik.
A fehér sirályok inkább a partot és a tavi szigeteket kedvelik.
Fészkük egyszerű mélyedés a homokban.
A frissen kikelt fiókákat nemcsak az időjárás fenyegeti,
hanem féltékeny, idősebb testvéreik is.
Még több hét, mire a csupasz fiókákat toll védi.
Csoda, hogy egyáltalán megérik a felnőttkort.
De a természetben az élni akarás erős.
És bár a pelikán megjelenése nem túl elegáns,
eltökéltsége mindenen túltesz.
A fiatalok függetlenek és kalandvágyók,
ami egy zsúfolt közösségben gondot okozhat.
A szülők állandóan fiókáikat keresik, cserélgetik.
Mindegyik megismeri a sajátját,
és ha valaki eltéved, azt hamar hazaparancsolják.
Néha a kicsinyek mikor benéznek az éléskamrába,
kicsit messzire mennek.
Bármit is talált ott lenn, az megért egy ütést.
Gyermekei szaporodása érdekében
a természet számos udvarlási formát dolgozott ki.
A karolinai réce például egyszerűen ül csak,
és csodás tollazata vonzza magához a hímeket.
A fregattmadár is gyönyörű tollazatával nyeri el párja tetszését.
Hatalmas torokzacskója felfújható.
Valamilyen fura oknál fogva
ezt a nőstények ellenállhatatlannak tartják.
Amikor a gyerekek megérkeznek,
az apa háziassá válik,
az egója leenged.
Itt két szárcsahím küzd egy nőstény kegyeiért.
Véresen komolyan veszik, hisz egyikük akár meg is fulladhat.
A szívtelen nőstényt azonban nem érdekli, ki nyeri a csatát.
Az számít, hogy gyorsan döntsenek, mert kell neki a pár.
Olyannyira siet, hogy még mielőtt a küzdelem véget ér,
ő már el is röppent fészekanyagért.
A nehéz küzdelemben kimerült győztest
ellepik az ágak és nádszálak,
melyekből asszonyának fészket épít.
Az idő múlik.
A sok lótás-futás meghozza az eredményét.
A hókócsagoknál
az udvarlási verseny fura ugrándozásnak tűnik.
De ha már a fura udvarlásnál tartunk,
akkor a nyugati vöcsöknek nincs párja.
Különös rituáléjának részeként mohát gyűjt a fészekhez.
Miután a bál véget ér, kezdődhet az otthonteremtés,
de előtte még szalmából tutajt kell építeni.
A vöcsök úszó otthona most már kibírja a nagy áradást is.
A nyílfarkú récék a víz alá buktak,
vagyis ebédidő van.
Azt eszik, amit az iszapos fenékről fel tudnak hozni.
A szálkás réce azonban messzebb merészkedik a parttól.
Az életben maradásért folytatott harcban az élelem a legfontosabb.
A természet ezért madarainak különböző étrendet rendelt,
így különbözőek a tápláléklelőhelyeik.
Ebben a jól szervezett étkezdében
a sekély vizeken a nyílfarkúak esznek.
A szálkás récék mélyebben keresnek élelmet.
A kormoránok hihetetlen mélységben keresnek táplálékot.
Ha a szálkás réce valami érdekeset fedez fel,
a jó hír hamar eljut mindenkihez.
De a későn érkezőknek sem kell aggódniuk, mert jut bőven.
A lila szárcsa élelmet a vízililiomok között talál.
Hatalmas lábaival egyensúlyozik,
és sétálgat a leveleken.
Akkor is jó szolgálatot tesz, ha fel kell fordítani az ételt.
Az életben maradási versenyhez
érdekes, fura csőröket és testet adott a természet a madarainak.
Ezeknek a gázló madaraknak jól jön a hosszú láb,
a hosszú, éles csőr, amivel könnyedén felnyársalják a halat.
Az ollóscsőrű madár csőrét
különleges feladatra tervezték.
Ellentétben a legtöbb madárral, az ollóscsőrű alsó állkapcsa merev,
míg a felső csőrkáva függesztett.
Ez teszi lehetővé számára a felszíni halászatot.
A kanalasgém a különleges formák újabb példája.
Más gázlómadarakkal együtt osztozik a vizeken,
de nem halakat eszik.
Miniatűr tengeri élőlényeken él,
amikből nagy mennyiségre van szüksége.
Széles, lapos csőrében szűrők vannak, amik elválasztják az ételt a víztől.
Csőrét a fészek építésénél is jól ki tudja használni.
Ezeket a gázlómadarakat gólyatöcsnek hívják,
ők a lagúnákat és lápokat járják.
Arató emberekhez hasonlóan fésülik a vizet hajlott csőrükkel.
Most szúnyoglárvákat esznek.
A póling a gólyatöcs közeli rokona,
de csőre a másik irányba görbül,
hogy az iszapot és a mohát tudja vele átfésülni.
Elhivatott anya és jó színésznő.
Nagyon jól adja elő a törött szárnyat,
amit mindig bevet, ha veszély fenyeget.
Saját biztonságát félretéve úgy tesz, mintha szárnya eltört volna,
és ezzel az ellenséget elcsalogatja a fészektől.
Ez a hosszúfarkú lile úgy érzi, nincs minden rendben.
S valóban. Egyik fiókája elkóborolt a fészekből,
s az égen a feje felett egy idegen tűnt fel.
Nem kockáztathat.
Apát ülteti a fészekre, s ő a csavargó keresésére indul.
A lile is a törött szárny című előadást mutatja be.
Egyik szemével a kis lógóst keresi, s közben kétségbeesetten verdes.
Mikor megtalálja a kóbor fiókát, hamar hazaküldi,
miközben anya folytatja az elterelő hadműveletet.
Mikor a tékozló visszaér apa védőszárnyai alá,
mindenki megnyugszik.
A lilék hamar elhagyják a fészket,
aztán anya jelenti az otthont.
Úgy tűnik, a sárjáró libucanyának van ritmusérzéke.
Az olvadó hó táplálta patakok közt él
a vízirigó,
akit búvármadárnak is hívnak.
Körülbelül akkora, mint egy veréb,
mégis a természet legfurább vízimadara.
Soha nem bukik a víz alá, nem úszik,
inkább a patakmeder alján sétálgatva merül a víz alá.
Ínycsiklandó lárvákat és kukacokat talál fiókáinak.
A vízirigó gyorsfolyású vizek mellett fészkel,
ahol szinte minden ellenségtől védve van.
A fiókák nem félnek a rohanó víztől,
és már nagyon fiatalon felfedező útra indulnak,
mikor még repülni sem tudnak.
Ez a fiatal nem hallgat az öregek figyelmeztetésére.
Minden merüléssel egyre magabiztosabb.
Hirtelen egy áramlat elragadja.
Falevélként viszi a víz a zuhatag felé.
Apja segíteni próbál, de nincs mit tenni.
De minden jó, ha a vége jó.
A szerencsés fióka szerencsésen megússza a kalandot.
Mind a trópusokon, mind a hegyekben
a természet számtalan csodát produkál.
Mivel a flamingó fejjel lefelé eszik,
alsó álkapcsa erőteljes csipesszé fejlődött.
Mozgékony lába felkavarja az iszapos feneket,
miközben hosszú nyakával rákokat és csigákat keres.
Vitában
hajlékony nyakával hangsúlyozza mondanivalóját.
Pihenőidőben
mindig van hova lehajtani fáradt fejét.
A flamingó gyakorlott építész,
és csőrével ügyesen formázza magas sárfészkét.
Mérete ellenére a flamingó félénk madár.
A legkisebb zajra
felröppen az egész csapat.
Bár a földön furák és groteszkek, a levegőben a kecsesség mintaképei.
Ez aztán fura látvány.
Mintha madárfelhő lenne a kék égen.
Ezek tényleg madarak,
de a Csendes-óceánban egy kis korallzátonyon fészkelnek.
Ezek feketelábú albatroszok,
vagy más néven viharmadarak.
Ez itt egy pár.
Az egyik a tojásokon ül, s közben szerelmesen ül mellette párja.
Más éghajlatokon a tojásokat a hideg ellen védik.
De itt a trópusokon
a napsugarak ellen kell védekezni,
és a szülők biztosítják az árnyékot.
Ehhez a viharmadárnak először
egy tollal bélelt zacskóba kell tennie a tojást a mellkasa alatt.
Ahogy az látható,
nem könnyű feladat a viharmadártojáson ülni,
még egy viharmadárnak sem.
A természet minden vízimadarának saját formát adott.
Ezek a formák bonyolultak,
színesek és gyönyörűek.
S mikor összekeverednek, zenés vers lesz belőlük,
ritmikus, áramló rapszódia.
A vízimadarak furcsa, lenyűgöző élete
sok titkot rejt.
A True-Life Adventure ezen részében egypárat felfedtünk.
De ahogy az évszakok váltják egymást, az élet megy tovább,
s a vízimadarak a csoda, a különlegesség és a szépség
kifogyhatatlan forrásai maradnak.
Vége