Dette er Sand Rock, Arizona...
en sen aften i det tidlige forår.
Det er en pæn by, som kender sin fortid og er tryg ved fremtiden...
mens den gør sig klar til natten og den forudsigelige morgen.
Ørkenen dækker jorden, køler af...
hviler ud til kampen med morgendagens sol.
Og i mit hus, nær ved byen, føler vi os også trygge ved fremtiden.
Meget trygge.
Kl. 12.00, præcis.
Forsøger du at slippe af med mig? For hvis du gør, nytter det ikke.
Jeg vil nødig have snakken til at gå.
Lad dem snakke. Det gør de alligevel.
Det må være mine penge, der imponerer dig.
- Hvilke penge? - Jeg fik en check i dag.
Johnny, du har solgt en artikel mere!
Jeg fik nok til at færdiggøre husets ydre. Alle hjemmets bekvemmeligheder.
Tænk, al den tid jeg har spildt på at bo i byen.
Der er dejligt herude.
Spørgsmålet er, om du ville holde standarden, hvis vi var gift?
Naturligvis ikke.
Så snart dit navn stod på vielsesattesten...
behøvede jeg det ikke mere.
Lad os se, hvad stjernerne har at sige.
Jeg kender allerede dit horoskop.
Ved du, hvem stjernerne siger, en mand i dit tegn burde giftes med?
- Nej, hvem? - Mig.
Jeg er skorpion, og en skorpion kommer altid godt ud af det med en skytte.
Virkelig? Hvad siger de ellers?
En skytte er filosofisk og meget positiv.
Og har en munter, ubekymret væremåde.
Han ville sulte, hvis ikke nogen kom forbi og tilberedte ham et måltid mad af og til.
Og han er ret hjælpeløs i visse situationer.
Kom, se på mine stjerner.
Fortæl mig, om de siger, at en skytte kan forsørge en skorpion.
"Stjernelys og stjerneskær Stjerne, som jeg ser så nær
"Gid jeg kan, gid jeg må
"Mit hjertes ønske opfyldt få"
- Hvad var det? - En meteor.
En af de største jeg har set.
- Ser du den? - Ja.
Ja, der er den.
Det er ved den gamle Excelsior-mine.
PETE DAVIS - Sprøjtning af Afgrøder
- Du er skør. - Han mener det alvorligt.
Hørte du det slet ikke?
Jeg hørte intet, før du hamrede på min dør.
Se!
Det er smukt!
- Kom, lad os gå ned. - Okay, okay, tag det roligt.
Du milde Moses!
Hold da op, sikke et syn.
Det er det største, der er sket i vores tid.
- Jeg vil se på det. - Åh, forsigtig, John.
- Værsgo, bare spil helt. - Vi tager chancen.
Hvem talte om dig? Du bliver her. Pas godt på Pete.
Her skal Pete være, lige her.
- Johnny! Johnny! - Vent lidt. Du bliver her.
- John! - Jeg er okay, Pete. Hernede!
Er du okay?
- Ja, jeg er okay. - Kom, lad os komme væk herfra.
- Måske vil du lytte til mig næste gang. - John! John, er du okay?
Johnny? Johnny!
- Ja, der skete mig intet, Ellen. - Jamen, hvad er der så?
Der er noget dernede.
Siger du det. Du blev næsten ramt af et par tons jord.
- Nej, det er ikke det, jeg mener. - Hvad mener du så?
- Hvad var det, du så dernede? - Jeg er ikke sikker.
En slags fartøj, tror jeg.
- Et hvad? - Et fartøj.
- Hvilken slags fartøj? - Det ved jeg ikke.
Det er ikke som noget, vi har set før.
Hør, noget må have ramt ham i hovedet. Kom.
Det lyder skørt, men det var der. Noget af det kunne ses endnu.
Du har set på stjerner for længe. Lad os komme væk.
Det er, som om en stor kugle vædrede siden af krateret.
Det er ikke et godt sted at sludre.
Kom. Lad os gå, før det begynder at falde igen.
Okay, okay. Jeg er ikke skør, og jeg fantaserer ikke.
Jeg siger jer, jeg så noget.
- Du godeste. - Jeg så en åben port.
Og hvad var der så indeni?
Noget. Så smækkede døren i og startede jordskreddet.
Det er klart. Kom.
- Pete, så hør dog på mig! - Det gjorde jeg.
Jeg lader galninge hive mig ud om natten.
Oveni det smider man rumskibe i hovedet på mig.
Nu kommer de for at se, hvad der er sket.
Fortæl dem ikke, hvad du fortalte os.
Ellen, jeg siger dig, jeg var tæt nok på det.
- Jeg kunne have rakt ud og have rørt det. - Åh, Johnny, lad være.
Du fortæller dem vel ikke, at du så marsboere løbe rundt dernede?
Hvad ville du sige, hvis jeg havde fundet en marsboer dernede?
Jeg ville sige: "Gem ham til et cirkus. "
Jeg ville sige: "Vent og find ud af, hvad de gør her først. "
Ellen, du tror mig heller ikke.
Åh, jeg ved ikke.
- Det er Ellen og Putnam. - Der er Petes helikopter. Halløj!
Hør, hvad foregår der? Hvor længe har I været heroppe? Hvad skete der?
- Det skal jeg sige. - Johnny.
En meteor. Den største, der har ramt os, siger Johnny.
Det må det have været. Jeg mærkede det helt ned i skoene.
- Den oplyste himlen som altings undergang. - Det var ingen meteor.
Ingen meteor?
Hvad siger amatørastronomen?
- Der er en slags fartøj dernede. - Et fartøj?
Spørg mig ikke hvilket, jeg ved det ikke.
Åh, du mener en af de stjerner, du skriver om?
Eller den slags, som Pete her flyver?
Jeg siger jer, beviserne er begravet dernede.
Det er måske det største, der nogensinde er sket.
Hvis I er kloge, får I hele området spærret af...
indtil vi ved, hvad vi har med at gøre.
- Så du det, Ellen? - Nej...
- men hvis John siger, han så det... - Han kan tage fejl. Du, Pete?
Jeg siger jer, ud fra størrelsen og fremtoningen kom det fra det ydre rum.
Jeg har endda grund til at tro, at der er en eller anden livsform i det.
Det må have rejst hurtigt for at ramme jorden så hårdt og forblive hel.
- Det er sandt. - Og selv om det var i ét stykke...
ville nogen stadig kunne gå rundt efter sådan en hjernerystelse?
Jeg spørger bare, Johnny.
Jeg vil sikre mig, at jeg citerer dig korrekt til avisen.
- Jeg følger dig hjem, Ellen. - Det gør ikke noget, Matt. Jeg klarer mig.
Sig ikke, du vil tilbage til Sand Rock.
Når først Loring har trykt din udtalelse i sin avis...
lader de dig ikke gå frit rundt.
Også du, Pete? Vi ønsker hjælp, ikke præken.
Kom, Ellen.
Er der mon ingen, der vil hjælpe?
Hvad med dr. Snell på Wayne-Observatoriet?
Du har arbejdet meget med ham.
Ja. Jeg ringer til ham, så snart vi kommer tilbage.
Hør, sæt farten ned.
- Johnny? - De fjolser.
Man kan ikke rigtig bebrejde dem.
Jeg så den. Jeg så tilmed en slags spor.
- Det kan ikke bare være min fantasi. - Jeg tænker kun på dig, Johnny.
Og folk, der vil tale bag din ryg og le.
De har talt om mig før. Selv din gamle ven, sheriffen.
Matt mente ikke noget med det.
Han har kendt mig hele livet. Du ved, hvordan han passer på mig.
Jeg bebrejder ingen af dem.
Kan jeg bevise det? Selv over for mig selv?
Måske hvis vi virkelig finder noget...
Er du virkelig nødt til det, Johnny?
Jeg er nødt til det, Ellen.
Du må hellere holde dig ude af det et stykke tid.
Jeg ønsker ikke, at de ler af dig.
- Se! - Hvad er det?
- Hvad var det? - Jeg ved det ikke.
Ramte du det?
Jeg ser efter.
- Hold motoren i gang, Johnny. - Ja.
Bliv du her.
Kom, lad os gå tilbage.
- Hvad er der? - Jeg troede, jeg hørte noget.
- Det er bare et Joshuatræ. - Lad os komme væk herfra.
ADVARSEL - INGEN ADGANG
- Fik du nogle gode billeder? - Ret gode.
Krateret er omkring 900 meter i omkreds.
En af de største ting, der nogensinde er sket.
- Se, hvor dybt det er. - Det dækker virkelig et stort område.
Se, der kommer vores stjernekigger. Kom.
- Snell er her. - Og reporterne.
Der kommer de. Jeg prøver at holde mig fri af dem.
- Goddag, John. Ellen. - Goddag.
- Jeg nåede dig ikke ved huset.
Dugan, American Press. Lober, Press Dispatch.
D'herrer, dette er frøken Fields.
Goddag. Sikke en forestilling De satte i gang. Har De en udtalelse?
Hvorfor gentage den? Det står alt sammen her.
SAND ROCK STAR STJERNEKIGGER SER MARSBOERE
Bliv hængende, jeg har måske noget til jer om et øjeblik.
- Hør, dette er privat. Tillader De? - Naturligvis.
En udtalelse, frk. Fields?
- Har De noget at tilføje? - Nej.
- Hejsa, Bob. - Hej.
- Jamen, John. - Dr. Snell. Godt at De kunne slippe væk.
Intet kunne holde mig væk.
- Har De været her længe? - En time.
- Så er De netop startet. - Knapt. Jeg har set nok.
Men De tror mig?
Hør, John, i nat så du en meteor ramme jorden.
Så meget er bestyrket af vidner.
Tilstedeværelsen af krateret...
dets formation og karakteristika støtter alt sammen meteorteorien.
- Men jeg siger Dem, jeg så et fartøj. - Du så noget, der lignede.
Du kan ikke bevise det.
Jeg kan bevise det, hvis De vil hjælpe mig med at grave det ud.
Jeg kan ikke i god tro bede universitetet gøre det.
Vi kunne grave i måneder, bruge tusinder af dollars og måske kun finde dette.
Bemærk sortfarvningen, karakteristisk for meteoren.
Fusionen fra varmen, nikkel og jern. Fakta, John. Fakta.
Selv nedfaldsvinklen mod jorden. Alt peger på en meteor.
Okay. Jeg indrømmer, at jeg ikke har alle svarene.
Og én ting mere, John. Kom med.
- Har du fundet noget, Bob? - Nej, doktor. Intet.
Der ser du. Intet tegn på forhøjet radioaktivitet...
noget sted i området.
Sært, ikke sandt, for noget, der kommer fra det ydre rum?
Jeg ved ikke længere, hvad der er sært.
Men jeg ventede større åbenhed fra Dem...
end fra andre. De er videnskabsmand!
Og mindre tilbøjelig til overtro, John.
Ikke overtro, dr. Snell. Forestillingsevne!
Villighed til at tro, at der er mange ting, vi ikke ved noget om.
Der var engang, hvor folk troede, Jorden var flad...
mellem to bjerge, sat der for at holde himlen oppe.
Og at stjernerne var lygter på denne himmel.
Så dukkede en bedre tanke op, og folk lyttede.
Vær realistisk, John. Vi har arbejdet sammen før.
Imidlertid kan du skrive en artikel for os.
Ja.
Her. Det har jeg allerede gjort.
- En intens ung mand. - Ja, og aparte.
Mere end aparte, Bob. Individualistisk og ensom. En mand, der tænker selv.
Rapport om Ankomsten af Fremmede fra Det Ydre Rum.
Jeg håbede, at jeg ville møde dig, Putnam.
Hvad er der, Matt? Har jeg brudt loven?
Tja, det kan du kalde det.
Ellen skulle have undervist i skolen i dag.
Jeg bad hende holde sig ude. Du kender Ellen.
Ja. Jeg kendte også hendes far. Jeg var hans vicesherif.
Og jeg holder øje med hende. Problemet er, at hun følger dig.
Ser du, denne by forstår dig ikke. Du snuser rundt her ude i ørkenen...
og glor på stjerner. Og nu kommer du med denne historie.
"Denne by"...
Jeg tog herud i ørkenen...
for at forsøge at slippe væk fra den måde at tænke på.
Putnam, du skræmmer dem.
Og det, der skræmmer dem, er de imod. På den ene eller anden måde.
Hør, Matt. Jeg er også bange.
Vil du ødelægge dig selv, er det din sag. Men lad Ellen være.
Hun har brug for sit job.
- Kom nu, frk. Fields. Giv os en historie. - Smil, frk. Fields.
Joe, tag et billede, vil du?
Hvad med monsteret I mødte i aftes?
Kom nu, folkens. Lad være med at genere hende, ikke?
- Vi checker bare Deres historie. - Hvad vil du bevise?
Det ville jeg netop spørge Dem om.
Måske får De omtale til en ny bog, De skriver.
Bliv ikke fornærmet, Putnam. De er nyhedsstof nu.
Vi prøver bare at få en historie!
Snell er enig med sheriffen, og sheriffen er enig med de andre.
- Jeg er skør. - Jeg ved det.
Matt var efter mig, før han fandt dig.
"En lærer har pligter over for samfundet. "
Jeg ville bare ønske, at vi havde fundet en af dem.
Bare ét lille monster til at smide ind i rektors soveværelse.
En hændelse, der kan få sjælen til at skælve.
Tak, hr. Dette er Deres lokale studievært igen...
og nu giver Major Benson fra De Forenede Staters Hær os sin mening.
Major, vil hæren forsøge at grave under krateret?
Sandsynligvis ikke.
Major, hvad mener De om rapporten om, at et rumskib er begravet der?
Hvis der er et, må det vente, til vi får tid til det.
Så hæren frygter ikke indtrængende fjender?
Ikke hvis de er begravet under hundreder af tons...
Se.
Som om det vil række ud.
Det er levende.
Og dog ser det så dødt ud derude.
Åh nej, det er levende og venter på en.
Klar til at dræbe en, hvis man går for langt.
Solen får ram på en, kulden om natten.
Ørkenen kan dræbe på tusinder af måder.
Hvor er du?
Hvordan ser du ud? Hvad skal jeg se efter?
Jeg ved, du er derude og gemmer dig i ørkenen.
Måske ser jeg direkte på dig og ser dig ikke engang.
- Kom nu ud! - Men, John.
Hej, Frank. George.
Hvor kom I to fra? Hvorfor er I ikke ved krateret?
Jeg kan ikke lide det show, de laver derovre.
Jeg hørte, at du blev vred, John. Er de efter dig?
De forsøger.
Jeg læste morgenaviserne. Lad dem ikke gå dig på.
Har I set noget usædvanligt til morgen?
- Mener du en meteor mere? - Nej, jeg mener ikke en meteor.
Nej, vi har ikke set noget. Har vi, Frank?
- Har vi, Frank? - Hvad?
Jeg sagde, vi har ikke set noget, vel?
Nej, jeg har ikke set noget. Men jeg hører sandelig ting.
Jaså?
- Hvilken slags ting? - Jeg ved det ikke. De mest mystiske lyde.
Jeg har aldrig hørt sådan noget i ledningerne.
- Du har været i solen hele morgenen. - Nej, det er ikke solen.
- Må jeg høre? - Ja.
- Hjælp ham op på stigen, George. - Du er chefen.
Her, lyt. Hører du det?
Ja.
Nogen anelse om, hvad det er?
Jeg ved det ikke.
Det kan være nogen deroppe, der er ved at tappe ledningerne...
eller der bagude, nogen der lytter til os, som vi lytter til dem.
- Gad vide, hvem det er. - Jeg ved det ikke.
Når man har arbejdet i ørkenen...
i femten år, som jeg har, hører man mange ting.
Man ser også mange ting. Solen på himlen...
og varmen.
Alt det sand derude med floderne, søerne, som slet ikke er virkelige.
Af og til tror man, at vinden er i ledningerne og nynner og lytter og taler.
Som det vi hører nu. Hører du det stadig?
- Nej, det er væk. - Sådan er det. Det kommer og går.
- Har du fået nok? - Ja.
Også jeg.
- Hvad tror du, det er? - Jeg er ikke sikker.
Bare jeg kunne finde ud af det.
Hvad med at køre langs ledningerne og kigge lidt?
Som du vil, chef.
- Vi ser efter den anden vej. - Hvis I finder noget, så sig til.
Med glæde.
Jeg har en vigtig aftale med Jane i aften, chef.
Hvis du tænker på at få tidligt fri, er svaret nej.
Hvornår skal du giftes og falde til ro, George?
Så snart jeg finder mig en kone som din.
- Du siger altid det rigtige, hvad? - Især til chefen.
Se der! Hvad er det?
- Så du noget, John? - Nej. Nej, ingenting heroppe.
Lad os vende om og finde Frank og George.
- Og tror du, de finder noget? - Måske.
- Dér. - Ja.
Vent.
- Måske er de gået ind i ørkenen. - Hvorfor skulle de lade dørene stå åbne?
Måske havde de travlt. Måske var de efter noget.
Eller noget var efter dem.
Blod.
Se, Johnny.
De så helt sikkert noget. Hvad det end var, tog det dem med sig.
- George. - Hallo.
- Du forskrækkede os. - Gjorde jeg?
Hvor er Frank?
George, hvor er Frank?
Han gik ud for at se sig omkring.
Der er blod på vognen. Hvad skete der?
- Jeg skar hånden. Se. - Er det slemt...
Hvad er der galt?
Ingenting. Solen, antager jeg.
Den laver numre med mig.
Ja, solen. Smuk.
Du...
Fandt du ingenting heroppe?
Intet.
Lad os køre videre, Johnny.
Vær ikke bekymrede for Frank. Han har det fint.
Ja.
Der er vel ikke mere, vi kan gøre heroppe.
Farvel så længe, George. Vi ses.
Farvel så længe.
Hvad var det, John? Hvad var der galt med hans øjne?
Han lyver.
Jeg ville ikke starte noget alene.
Vi må ind til byen og hente hjælp.
- Der er sket noget med Frank. - Han er død.
- Er du okay? - Hvad skete der, George? Er vognen...
Vær ikke bange.
Det står i vores magt at ændre os selv...
til at ligne jer eller hvem som helst.
For en tid er det nødvendigt.
Vi kan ikke og vil ikke tage jeres sjæle...
eller sind, eller kroppe.
Vær ikke bange.
Din ven har det godt.
SHERIFKONTOR - SAND ROCK AMT
- Vil du lukke døren? - Du kommer med os ud, Matt.
Ønskede du beviser, Matt? Måske har vi noget til dig nu.
- Skolens rektor var her. - Lyt nu til ham, Matt.
Du burde opføre dig som lærer.
Hører du os, Matt? Vi har beviser til dig nu.
Jeg har travlt. Selvom jeg ikke havde...
skal han ikke holde mig for nar, ligesom dig.
Lytter du ikke til ham, bliver du til nar.
Han har fået dig til at tro på alt.
Okay, hvad har I set?
Kom, jeg skal vise dig det. Tag hellere geværet med.
Vognen er væk.
Den var lige her, Matt. Denne gang så jeg det også.
Sporene, Johnny. Vis ham dem.
Sporene er væk.
Lige her. Her så jeg ham. Jeg så hans hånd.
Se. Blod.
Det kunne komme fra et såret dyr, der kravlede herhen.
Jeg siger dig, det var Frank. Det må det have været.
Okay, det var Frank, og han er genopstået fra de døde og kørt med sin vogn.
Nu tager jeg tilbage til byen.
Tak for turen.
Det er som at blæse mod vinden. Ingen mærker, ingen tegn, intet.
Og, Ellen, det ansigts bleghed.
Måske var det et synsbedrag, på grund af solen.
Var det?
Den måde han blev ved med at se på solen uden at blinke.
Hvordan kunne George gøre det?
- Det kunne George ikke. - Hvad mener du?
Det er som et mareridt, hvor man venter og håber, at det holder op...
og pludselig indser man, at det bare...
George? Frank?
Frank? George?
Vent! Jeg vil tale med jer.
George? Frank?
Hold dig væk.
Hvor har I været? Vi har ledt overalt efter jer.
Jeg vil hjælpe jer.
Hvad skete der i ørkenen? Sig det, så kan vi gå til sheriffen.
Bliv stående.
Hvem I end er, hvad I end er...
vil jeg gerne forstå jer. Jeg vil hjælpe jer.
Så hold dig væk.
Hold dig væk, John Putnam.
Vi vil ikke skade dig. Dig mindst af alle. Vi ønsker ikke at skade nogen.
- Hvad har I gjort med dem? - Dine venner er i live.
Der vil ikke ske dem noget, hvis I gør, som vi siger.
Hvad skal vi gøre?
Giv os tid. Ellers vil der ske frygtelige ting.
Ting så frygtelige at I end ikke drømmer om det.
Er gamle Tom vendt tilbage med maden?
- Jeg er ved at blive pokkers sulten. - Jeg har ikke set ham endnu.
Jeg kan heller ikke lide at spise på denne tid af natten.
Kom så, muldyr. Sam og Toby er sikkert sultne.
Så, dit skøre muldyr!
Er det dig, Tom?
- Hvad foregår der derinde? - Man finder kun ud af det ved at se efter.
Det er bare den elendige, gamle tunnel. Den skal understøttes mere.
Ligesom en mand bliver den gammel. Den skal støttes.
Unødvendigt, hvis ikke den meteor havde stukket næsen...
lige ind på nedre niveau.
Ja, vi må hellere undersøge det i morgen.
- Det må være Tom nu. - Tja, det tog sandelig sin tid.
Er det dig, Tom?
Endnu har ingen gravet noget stilk-øjet monster op, der truer Jorden...
så det må afvises som et af disse fantastiske svindelnumre.
Denne gang startet af en ung astronom, der søger medieopmærksomhed.
Men skulle han grave en rummand eller to frem...
vil denne radiostation høfligst bede dem tale til os, alle som en.
Og nu til nogle netop indkomne nyheder.
Jeg forsøgte at hjælpe.
- Hvad gør vi nu? - Ingenting. Vi venter.
Vi sidder, og vi venter, og vi stoler på, at de gør det klart for os.
Kom. Jeg kører dig hjem.
Du har intet at bebrejde dig selv, John.
- Hvad kunne du ellers have gjort? - Men, Ellen, er det rigtigt bare at se til?
Vi har ret, og vi er ikke skøre.
Og hvis vi har set ting, er det, fordi vi virkelig så dem.
Godaften, frøken Fields.
- Hvad er meningen, Perry? - Sheriffen vil tale med Johnny.
- Jaså? Hvad er du klædt ud til? - Jeg er en rummand fra krateret.
- Han siger, at du skal komme derover nu. - Okay, okay.
Vi ses.
SHERIFKONTOR - SAND ROCK AMT
Matt.
- Du kender Franks kone, fru Daylon. - Naturligvis.
- Goddag. - Frk. Dean, en ven af George.
- Dav, Jane. - Hej.
Fortæl John, hvad du fortalte mig.
Det øjeblik han kom hjem, vidste jeg, at noget var galt.
Frank er vist taget af sted under mystiske omstændigheder.
Han sagde, han skulle ud på...
et specielt job samme nat og tog af sted.
Der er noget galt, jeg ved det. Han var så bleg...
han havde det underligste udtryk i øjnene, og han rørte ikke sin mad.
Det gælder også George. Hans værtinde fortalte, at han sprang maden over.
Og det ligner ikke George, ikke med hans appetit.
Hr. Putnam, sheriffen siger, at De så dem begge i eftermiddags.
Sagde de noget om, hvor de skulle hen i nat?
Nej, fru Daylon. Ikke et ord.
Måske skulle de ud til en nødsituation.
Telefonselskabet siger nej.
Og vognen vi ikke kunne finde i dag...
meldte telefonselskabet savnet.
Var de berusede? Kunne du lugte det på deres ånde?
- Frank drikker aldrig. Han er syg. - Spørger du mig, kommer de aldrig tilbage.
Hvorfor skulle de ellers tage deres tøj?
- Deres tøj? - Ja.
Det er naturligt at skifte tøj...
da de skulle være væk natten over, ikke?
Jeg kender George. Altid på farten, han vil altid et nyt sted hen.
Tag hellere hjem og sov lidt begge to.
Jeg ringer til jer senere.
Ellen, Johnny og jeg må tale sammen.
Vil du følge damerne hjem?
Naturligvis, og jeg bliver lidt hos fru Daylon.
- Vi tager din bil, Johnny. - Vi ses senere, Ellen.
- Farvel. - Farvel.
Tror du på mig nu?
Jeg prøver. Jeg bad dig jo komme.
Du må tro på, at der er et fartøj begravet ude i ørkenen.
Og at mindst et par af vores gæster fra det ydre rum...
slap ud af det fartøj, før det blev dækket.
Fortsæt.
To af de gæster så jeg i dag, det gjorde du også.
Det er sandt, Matt.
Jeg prøver at følge dig, Johnny, men jeg kan ikke.
Du skal du. Jeg ved, hvad du tænker, Matt.
Men du må tro på, at det du så i dag...
kun var noget, der lignede Frank og George.
De fortalte dig vel ikke, hvad de ville?
At vi skal stole på dem.
At Frank og George ikke er i fare...
så længe vi ikke blander os. At give dem tid! Tid!
Faldt det dig ind, at du satte deres liv på spil?
Hvad tror du, du gjorde, da du nægtede at tro på mig?
- Frank og George, det er skørt. - Jeg stod ansigt til ansigt med dem.
Hvordan kunne de overtage andres ydre?
- Hvor er de rigtige Frank og George? - Aner det ikke.
Og hvorfor skulle de gøre det? Hvorfor?
Måske for at få fri bevægelighed. Komme ind i byen uden at blive stoppet.
Så de stjæler en telefonvogn, noget som falder klart i øjnene.
Giver det nogen mening?
Måske. Hvis de ønsker elektrisk udstyr. Vognen var læsset med det.
Faktisk er der sket ting og sager i området i aftes.
Der var indbrud hos isenkræmmeren.
Og de mangler en rulle kobberledning og nogle metaldele.
Intet andet er taget, kun el-udstyr.
Der kan du bare se.
Ja? Ja, det er sherif Warren.
Nej, sidst jeg så dr. Snell og hans assistent, var de ude ved krateret.
Lad mig vide, når De hører noget, og hvis jeg hører noget, ringer jeg til Dem.
Hvad med dr. Snell? Kunne de have nytte af ham?
- Måske. Han er astronom. Hvorfor? - Det var hans sekretær, der ringede.
De har hverken set ham eller hans assistent.
Sidst jeg så dem, var de ude i ørkenen og arbejdede alene.
Lad os tage af sted.
WAYNE-OBSERVATORIET TILHØRER ARIZONA STAT
Nå, de er ikke her...
og det er helt sikkert, at de ikke tog af sted uden bil.
Jeg ville give alt for, at alting var som i morges igen...
da jeg kaldte dig en nar.
Kan noget have overlevet efter at have ramt jorden så hårdt?
Det er tænkeligt, fordi det er sandt.
Al den snak om at overtage andres skikkelser. Det er skørt, siger jeg dig.
Det ville ikke give nogen mening.
Jeg kunne ikke engang være sikker på, at du er John Putnam.
Det er sandt, det kunne du ikke.
Ville det ikke være lidt af et trick, hvis jeg slet ikke var John Putnam?
Noget fra en anden verden kommer her for at give dig en masse falske spor.
Frank, hvad laver du her?
Jeg har ventet på dig.
Vi har ledt overalt efter dig. Er du okay?
Ja.
- Jeg kører dig hjem. - Nej. Kør mig til minen.
Nej, jeg beder dig.
Hallo? Hvem er det?
Hvem? Det er til dig.
Det er John Putnam.
Hvad? Men...
Ja.
- De har Ellen. - Ellen?
- Hvor? - Kom.
Hvordan ved du, at vi skal stoppe her?
- Det ved jeg bare. - Lad os køre.
Nej. De vil møde mig alene.
Vent her.
- Jeg tænkte på Ellen. - Det gør jeg også.
Hun er i sikkerhed, men hvis du er med, ved jeg ikke.
Okay, jeg venter. Hvor længe?
- Den tid, det tager. - Vær forsigtig.
Ellen?
Ellen!
Ellen, vent!
Ellen?
Ellen!
Her.
Hvor er Ellen? Hvor er Ellen?
- Bliv, hvor du er. - Kom udenfor.
- Kom ud, hvor jeg kan se dig. - Nej.
Lad mig se dig rigtigt. Hvad vil du? Hvad gør du?
Vi reparerer vort fartøj for at forlade jeres verden.
Vi har brug for din hjælp.
I beder mig hjælpe jer.
Hvordan kan jeg det, når I har kidnappet og stjålet? Måske også myrdet.
Vi har langt at rejse. Når natten falder på, har vi forladt jeres verden.
I ser os ikke, før tiden er inde.
Inde til hvad? Til at dræbe? Til at overtage?
Vi har sjæle og tanker, og vi er gode.
Hvorfor gemmer I jer så?
- Vi er endnu ikke klar til at mødes i venskab. - Hvorfor ikke?
Fordi I ville blive rædselsslagne ved synet af os.
Hvis I var faldet ned i vores verden, havde det måske været anderledes.
Vi forstår mere.
Jeg forstår kun, at I har taget mine venner til fange. Og nu pigen.
Vi holder hende og de andre som gidsler.
Hold folk væk, eller vi udsletter dem.
Hvordan ved jeg, at jeres mission her ikke er at udslette os alle?
Vores mission var til en anden verden. Du må tro mig.
Kun en fejl drog os mod Jorden.
- Kom ud i solen. - Med tiden, måske.
Så kan jeg ikke tro dig.
Lad os forblive adskilt, folkene fra din og vores verden.
For hvis vi mødes, vil det kun medføre ødelæggelse.
Jeg må se dig, som du virkelig er.
Kom ud, ellers kan jeg ikke tage ansvar for at forsvare dig.
Godt, så. Du bad om at se dette.
Så det får du lov til.
Hvor er Ellen?
- Hun er i sikkerhed. - Hvor?
- Hvad gjorde de ved dig? - Ingenting.
Mennesker ser ikke ud, som du gør, uden grund.
Jeg så dem, Matt. Jeg så dem, som de virkelig er.
- Rædselsvækkende. - Efterlod du Ellen hos dem?
Hun er tryg, hvis vi ikke blander os.
Måske er det, hvad du ønsker, men ikke jeg.
Ellen og de andre skal ud nu.
Jeg var ikke gået, hvis jeg kunne undgå det.
De rejser i aften.
De er her ved en fejl og reparerer fartøjet for at komme væk!
Det kan de ikke. De ligger under al den jord. Før mig til Ellen.
Hun er tryg, hvis du ikke blander dig.
Hvorfor kommer de så ikke frem?
Fordi de ikke stoler på os.
Hvad vi ikke forstår, ødelægger vi.
Jeg dræber kun det, der forsøger at dræbe mig.
Den edderkop...
hvorfor frygter du den? Fordi den har otte ben?
Fordi munden går fra side til side i stedet for op og ned?
Hvis den kom efter dig, hvad ville du da gøre?
Dette.
Præcis som du ville udrydde alt, hvad du ikke forstår. Ser du det ikke?
Derfor gemmer de sig bag andres ansigter, til de kan slippe væk.
Du spilder tiden. Siger du, hvor de er...
eller skal jeg danne en patrulje og gennemsøge ørkenen?
Før ville du ikke tro mig.
Hvornår smider du skiltet og bliver menneske?
Det er mit job. At ordne det, der er galt.
Matt, hør på mig. De lavede ikke sjov. De har brug for et par timer mere.
Hvis du tager derud med mænd nu, slår de Ellen ihjel! Er det, hvad du ønsker?
Okay, vi venter.
Men ansvaret er dit. Hvor er de så?
De er i den gamle Excelsior mineskaft.
Kom så. Lad os tage tilbage til byen.
Jeg vil have alle ud af området. Uden undtagelse.
Reed, få det til at lyde, som om det ikke er noget alvorligt.
Jeg tror, du begår en fejl.
Denne fyr, Putnam, har prøvet at tale jer fra ting...
og fået sin vilje.
Han tærer på dig. Han får dig til at se passivt til.
Vi ved ikke mere, end vi vidste i starten.
Og Ellen er stadig forsvundet. Hvis jeg var dig...
ville jeg uddele nogle rifler og rydde op i det, hvad det end er.
- Jeg gav dig en ordre, kom af sted! - Okay, sherif.
Men jeg ville ikke tage ansvaret.
Jeg gør det på din måde, hele vejen igennem.
Selv at få alle væk fra krateret.
- Det var, hvad du ønskede, ikke? - Det må være det rigtige.
Hvad gør du her? Jeg troede, du ville vente derhjemme.
De aflagde mig et besøg, Matt. De tog noget af mit tøj.
- Hvorfor tror du, de gjorde det? - Jeg ved det ikke.
Det kunne ikke tænkes, at de har løjet for dig, vel?
Tre mænd arbejdede i den gamle mine, de har gemt sig i.
Sagde de, hvad der var sket dem?
Hvad skal de med så mange af os? Hvad vil de, Johnny?
- Siger de sandheden eller hvad? - Du spørger mig hele tiden.
Jeg kan kun gætte.
Nu også dit tøj. Det kan være hvem som helst af dem.
Lad nu være med at hidse dig op, Matt.
Det er svært nok, uden at du får forhøjet blodtryk.
Ja.
Vidste du, Putnam, at der begås flere mord ved 33 graders varme...
end ved nogen anden temperatur?
Jeg læste en artikel: Ved lavere temperaturer er folk mere afslappede.
Over 33 er det for varmt at bevæge sig. Ved præcis 33 bliver folk irritable.
Det ur...
Gør ikke noget.
Han går, som om han hørte til her.
Jo før de er færdige, jo før er de væk.
Hvordan ved vi det, når de bærer vores tøj...
Franks, Georges eller Ellens?
Vi må holde ud lidt endnu.
Hvad mener du? Hvad nu hvis de overtager alt?
De kan være overalt, uden at vi ved det.
- Hør, du der! Stands! - Matt!
Bliv, hvor du er.
Undskyld, Matt. Det var den eneste måde, jeg kunne stoppe dig.
Johnny, kom her. I dér ovre i parken.
De dér i vognen. Jeg har brug for al den hjælp, jeg kan få.
Hør, en fyr kører væk i din bil.
Ham kommer vi til senere. Kom.
Okay, Bill, giv os de rifler.
Du kører til landevejen...
vi afskærer vognen ved at køre mod øst.
- Godt. Mike, Harry, kom med mig. - Okay.
Kør ind i ørkenen her og sæt barrikaden op der.
Okay, folkens, følg mig!
Okay, folkens, spred jer ud over vejen.
Kast nogle signal lys op foran og nogle ind bagved der.
- Der er vognen. - Sådan, kast et til derover.
Okay. Efterse våben og ammunition.
Han kommer om et øjeblik.
Der kommer han!
Vent med at skyde. Klar.
Okay. Skyd.
Hvem der?
Ellen?
Nej, du er ikke Ellen.
Du bærer hendes tøj, men du er ikke Ellen.
De er på vej hertil. Du har hentet dem.
Hør på mig.
Jeg kom for at advare jer. Jeg prøvede virkelig at stoppe dem.
I må væk herfra.
- Bare et par timer endnu. - Hør på mig.
Du ville have mig til at falde derned. Hvorfor?
Man kan ikke længere stole på dig.
Hvem du end er, hvad du end er, så hør på mig!
Jeg beklager. Vi ønskede ikke at bruge vold.
Nu er der ingen anden udvej.
Ville du også dræbe mig? Slutter det sådan?
- Summen af alle vores drømme. - Jeg kom her for at hjælpe dig, ikke dræbe.
Bliv, hvor du er.
Ja, se al dens kraft.
Kraft til at føre et fartøj gennem rummet. Kraft til at splitte jeres Jord ad.
Ved du, hvor længe vi har arbejdet på dette? I tusind år har vi rakt ud mod stjernerne.
Nu har vi endelig erobret rummet.
Åh, de drømme vi havde om at kende andre verdener.
- Hør på mig. Der er stadig en udvej. - Er der? Med en hob efter os?
Det eneste, vi havde brug for, var tid.
Lad de andre gå. Jeg vil forsøge at holde hoben væk.
Og hvis det mislykkes?
Nej. Hellere lade det slutte her end falde i deres hænder.
Vent!
Du taler om, hvor skønt det ville være at møde andre verdener.
Tusind års arbejde og du er villig til at se det slutte...
her, abrupt, på denne fremmede planet?
Er det sådan, du ønsker det? Når der måske stadig er en chance?
Så gå ud og stands dem.
Befri pigen først. Vis hoben, at I ikke har ondt i sinde.
Hvordan kan jeg stole på dig?
Du kan altid række hånden ud og udslette os med den.
Send dem ud.
Johnny!
- Kom, hurtigt. - Kom.
Der er indgangen.
Gør plads, alle sammen. Bliv ved at løbe, Ellen.
Er det muligt at lukke denne indgang?
- Der er noget dynamit der bagved. - Hurtigt. Hent det!
Fart på. Vi må holde eftersøgningsholdet væk fra dem.
- Var de derinde? - Ja.
Det skulle klare dem, skulle jeg mene.
Ja. Det klarer dem.
Hvad er det?
Vent. Hør.
- De er væk. - For altid, John?
Nej, bare for nu. Det var ikke det rette tidspunkt for os at mødes.
Men der kommer andre nætter.
Andre stjerner vi kan kigge på.
De kommer tilbage.
SLUT
Danish