VITEZOVI OKRUGLOG STOLA
U davna vremena, kada je Rim morao da povuče
svoje legije iz Engleske, Kraljevstvu je zapretila
opasnost od međusobnih sukoba domaćih plemića,
koji su se ognjem i mačem borili jedni protiv drugih.
Uprkos tim sukobima, rađala se nova snaga
u kojoj su cvetali ljubaznost,
humanost i plemenito viteštvo.
Vaši rođaci su već bili ovde?
On je još uvek tu.
Morgan Li Fej, zakonita kraljica Engleske,
i njen vitez, zatočenik Modrid.
Artur Pendragon, vojvoda od Gventa.
Bog te čuvao, polusestro! -I tebe, polubrate!
Mudri Merlin nas je pozvao da se ovde sastanemo.
Da li kao neprijatelji? -Kao rođaci, da bismo
okončali krvoprolića i povratili presto.
A ko je od nas kralj na tom prestolu?
Sin Jute Pendragona je pravi kralj Engleske.
Ja sam Jutin jedini legitimni potomak.
Kraljica nije rodila sina!
Ipak, vaš otac je imao sina. -Rođenog u grehu.
On je kraljev sin!
Morgan Li Fej je zakonita naslednica.
A Modrid zakoniti kralj.
Pravi kralj Engleske će to i da dokaže.
Dođite!
Šta je uklesano na tom kamenu?
Ja sam mač Ekskalibur.
Ko me izvuče iz kamena, taj je pravi kralj Engleske.
Otkud znamo da je to mač o kome govori legenda?
Ako jeste, zašto je samo Merlin znao gde leži?
Kralj Juta Pendragon mi je otkrio na samrti.
Onda ću da uzmem ono što je moje!
Ser Artur!
Ovo nije pravi mač! -To je pravi mač!
To su vradžbine!
Zašto niko drugi to ne može?
Sazvaćemo Savet lordova, prinčeve širom zemlje,
pa neka oni odluče.
Odlučiće da obese tebe i tvoje vradžbine.
Pripazi se i ti, mada si polubrat ove gospe!
Srešćemo se kod Kamenog prestola!
Kralj Engleske! -Nisi. -Molim? -Ne još.
Moraš da dokažeš delima, a ne rečima.
Vrati mač u ležište.
Moje srce je najčistije,
dok sledi svog vodju.
Plamtećom snagom na snažnom konju,
kroz divljinu lutam.
Moj kralju duhova i senki,
usamljen čekam odluku Svevišnjeg.
Dok bitku bijemo svoju,
on shvata da je Svevišnji.
Prestani! Dosta je pesme. Gladan sam kao vuk!
Taj tvoj Artur je ko zna gde, ako uopšte postoji.
Postoji i kao i mi, traga za slavom.
Dobri Lanselote, dokle ćete u ime razuma
tragati za tim uobraženim vitezom? -Za Arturom?
Do kraja sveta i natrag. -Već smo stigli.
Ovo je Dolina smrti. Đavo ju je poorao.
Nije! Čujem zvuke života. Kakva muzika!
Četvorica na kokošku! Gde je tu viteštvo?
Idemo, borićemo se sa opasnijim neprijateljem.
Pristajem, gospodine, ali mi krče creva.
Onda jedi i pridruži mi se kasnije.
Hoćete li videti kralja Legransa?
Da, ali kći nećemo. -Gvinevra je sa mnom, Merline.
U mom srcu je od kad smo se upoznali kao deca,
i u njemu će ostati dok ono kuca.
Lepe reči. -Učiniću je kraljicom svih ostrva.
Kraljicom cele Engleske!
Prvo skoči, pa kaži ho!
Ovo je Modridova zemlja. Poći ću drugim putem.
Ti idi nizijom, a ja ću kroz šumu.
Tako nismo nameravali. -Sad ti kažem. -Zašto?
Padne li jedan u zamku, drugi će izaći pred Modrida.
Molim Boga da to budeš ti. -Pođi s njim!
Modrid hoće tvoju kožu. Ostani s gospodarom.
Sam nećeš ići. Ja ću kroz šumu, a ti s Bediverom,
ili se odavde nećemo pomaći do Sudnjeg dana.
Čini mi se da sam mazgin poočim.
Pa, dobro, idi kroz šumu. Bog ti dao krila!
Uvek ste mi bili bolji otac od mog pravog oca.
Bez tebe, nekako podnosim život,
s tobom, uživam u njemu.
S Božjom pomoći!
Kojim putem je Artur krenuo? -Kroz šumu!
A moja nagrada? Obećali ste mi zlato za ćutanje.
Koliko je zlata potrebno da ućutkaš izdajnika?
Ućutkajte ga!
Ovde se rastajemo. Obavestite me o Arturovoj smrti.
Kroz sat vremena.
Kuda si pošao bez mene? -Na Savet. Ne vodim te.
Zašto? -Opasno je.
Kuda ti, tu i ja. Moram li to da ti kažem?
Zašto kasnite, viteže? -Zar mnogo kasnim, gospo?
Čekam vas od zore.
Avaj, gospo, otkud sam to znao? -Pomoću čarolije.
Počinje proleće. Poželela sam da vitez dođe i odvede me.
A ja sam taj vitez? -Naravno.
Mogu li vas upitati za ime? -Elen.
Iz kog ste mesta? -Iz Astolata.
Priđite. Možda biste želeli da jašete?
Kuda me vodite? -Domu, ako mi kažete gde je.
Kazala sam vam ko sam, a vi se niste predstavili.
Ja sam Lanselot od Jezera, iz Benvika.
Gde je to? -U Francuskoj. -Šta tražite u Engleskoj?
Velikog junaka zvanog Artur Pendragon.
A kad ga nađete? -Kraj njega ću jahati.
U potrazi za? -Divovima i jednorozima.
Ka morima belih medveda i začaranih kitova,
ka Srećnim ostrvima gde su svi večno mladi,
bar tako pesma kaže.
Imate li draganu? -Nemam.
Ja ću biti vaša dragana.
Jednog dana ćete me odvesti na Srećna ostrva.
Šta je to? -Ništa što će vas povrediti.
Ko je tamo? Istupi i predstavi se!
Zašto me tražite?
Zašto se kriješ kao hulja?
O, leglo nitkova!
Izvucite mačeve pre nego što moji prijatelji stignu.
Petorica na jednog! Tome se Artur i nada.
Jeste li Arturov čovek? -Do groba! -Ubijte ga!
Borilište je otvoreno! Ko će da se bori?
Pazite!
Hvala, gospo!
S tobom sam, usamljeni viteže!
Izjasni se za njih, ili se skloni! -Ne, dok sam živ!
Predajem se, poštena borba!
Poštena? Zaseda!
A sada? -Otpratiću vas kući na večeru, gospo.
Opet ovaj nametljivac.
Hvala vam na pomoći koja mi nije bila potrebna.
Lepo govorite, mada bez zahvalnosti.
Zar mi niste upropastili bitku? -Hoćete li još?
To mi dugujete. Platite! Sabljom, ako je po volji!
Gladna sam. -Brzo ću biti gotov.
Pazite, da ne bude s vama gotovo.
Nisam sreo nikog vama sličnog.
Nema vam ravnog.
Ja sam Lanselot od Jezera. Morate mi reći ko ste vi?
Ja sam Artur Pendragon.
Artur?
Zašto lomite mač koji vas dobro služi?
Udario je vas!
Uzmite moj. I nek vam upola dobro posluži.
Gospodaru, dok živim, sećaću se ovog časa.
Mene svaki mišić boli, pa ga ni ja neću zaboraviti.
Stani i reci ko si, geačino! -Nisam geak, gospodine.
Ja sam Perival iz Astolata, tražim svoju sestru Elen.
Hiljadu izvinjenja, tebi i tvom konju.
Tamo je gospa koju tražiš. Mirno spava.
Elen!
Persivale!
Tražimo te po celoj okolini. -U kakvoj sam borbi bila!
U borbi? Borili smo se protiv petorice. -Mi? -Ovaj vitez i ja.
Taj vitez i ti?
On i taj čovek. -Gospodo, ko ste vi?
Ja sam Lanselot iz Benvika, a ovo je Artur Pendragon.
Artur! Gospodaru! Bože!
Gospodo, primite me u svoje redove i povedite me!
Učinite me vitezom lutalicom. -U potrazi za?
Svetim Gralom, gospodaru.
Visoko letiš za tako mlada krila.
Zar mi nećete pomoći da se pokažem dostojnim?
Ako se naša stvar bude povoljno odvijala,
potraži nas u Kamelotu. Ako dođe do rata,
potraži nas na bojnom polju i dokaži se u borbi.
Hoću, gospodaru. Hvala vam. Hajdemo, sestrice.
Zbogom, ser Lanselote.
Biću ovde kad se vratite sa Srećnih ostrva.
Do tada, gospo, ostajte mi zdravo.
Gde su Srećna ostrva? -Ko zna? Možda u srcu.
Zar ih i vi ne tražite?
Znam ostrvo koje tek treba da učinim srećnim.
A gde je to? -Upravo stojimo na njemu.
Biće srećno, gospodaru. Mi ćemo ga takvim učiniti.
Jedan smo narod, opkoljen morem i neprijateljima.
Imamo samo jedan cilj. Englesku,
kojoj preti smrtna opasnost,
a samo mi je možemo spasiti. -Kako?
Okončavši svađe, borbe, paljevine i ubijanja.
Nisi nam ni sudija, ni vođa.
Ali hoće to da postane. Čuvajte se ovog čoveka!
Hoće da zbaci pravog naslednika i uzme presto.
Tražim samo ono što je moje po Zakonu.
Čovek koji nije ni rođen po zakonu!
Pustite me da govorim!
Moja gospodo,
pravi vladar Engleski je njen zakon.
Star je koliko i ovo kamenje ovde,
podignuto prema putanji sunca i kretanju zvezda,
uklopljeno jedno u drugo veštom zidarskom rukom.
Dok se drže zajedno, stajaće večno.
Tako je i sa Engleskom.
Ako se plemići među sobom slože,
zemljom će zavladati mir.
Ja sam Mar, kralj Pikta. Sme li iko da mi naređuje?
Ne jedan čovek, ni stotine, ni stotine hiljada,
samo narod Engleske,
koji, iz mraka svoje bede, gladi i golotinje, vapi za mirom.
Poveo bi sve bednike u borbu protiv gospodara.
Naterao nas da služimo naše sluge!
Kako on sme da se tako obraća kraljevima?
Koji od vas je pravi kralj?
Mar i njegovi Pikti koji pale po ovoj zemlji?
Mark i njegovi gusari iz Kornvola?
Brajan i njegovi obalski pljačkaši?
Pravi kralj Engleski biće onaj koga izabere ovaj Savet
i obeća mu poslušnost.
Određeno mi je da budem kralj Engleske.
I biću, moja gospodo,
milom, ako mogu, ili silom, ako moram.
Imamo strele i koplja, imanja ste nam oteli,
no, ostalo je u nama besa i hrabrosti.
Birajte!
Uništimo izdajnika koji izgovara izdajničke reči!
Arture, na konja!
Medžik!
Šta će biti, gospodaru, Kamelot ili bojno polje?
Bojno polje!
Krunisaćemo te do Božića!
Kuda ćeš?
Domu svom.
Jesu li Modridovi ljudi poštedeli tvoje selo?
Nisu. Ali ako treba da umrem od gladi,
radije ću tamo nego ovde.
Ovog konja volim kao brata.
Ubio bih ga i nahranio te njegovim mesom,
ako bi ti to ulilo deo hrabrosti čoveka koga napuštaš.
Čuvajte svog konja!
Šta da ti poklonim za Božić, dobri ser Gavene?
To me pita ugursuz praznih džepova i glave.
Zar je ovo prazno?
Srećan ti Božić! -I tebi, ser Gavene.
Polako, polako.
Gaven je nežan, kao medved s rojem pčela.
A Garet pun prazničnog duha.
Voleo bih da sam i ja. Rđam brže od mog mača.
Kakva je noć? -Ledena.
Kada ćemo napasti Modrida, gospodaru?
U proleće, kad otopli. -Što ne odmah?
Nijedna vojska se ne bori protiv Modrida i zime.
Ovo nije ratovanje, nego mrcvarenje.
Ipak se borimo! Kao da smo na bojnom polju.
U ovo doba godine daju se pokloni onima koje cenimo.
Poštujem te više od bilo koga drugog.
Prijatelj ću ti biti. Takvim me smatraj.
Tako su se braća jedan drugom zavetovala.
Hristos se rodi! -Vaistinu se rodi!
Da li svi znaju plan? -Dobili su naređenja.
Neka ih izvrše, i Modrid neće zaboraviti ovaj dan.
Neće on zaboraviti ovaj dan. -Neće ni živeti toliko.
Neka mu ovaj mač poželi slatki odlazak.
Je li to sva sila koju su prikupili?
Starci i hromi momci? -Pobeda je naša.
Engleska je naša!
Smrt Arturu!
Stanite i pogledajte! Artur je mrtav!
Pobeda je moja!
Artur živi! Pobeda je naša!
Povucite se! -Odstupite!
Povlače se? -Da, odstupaju.
Sledite ih i ubijte!
Imamo ih!
Obodimo konje, pa smrt neprijateljima!
Zar da mi osramotiš barjak?
Uništite im zastavu!
Sjajno se pokazao. Zaslužio je titulu.
Jeste po sto puta! Napred, Persivale! Za Englesku!
Napred!
Padaju kao kruške s drveća!
Pobeda je naša!
Pozdrav Arturu! Kralju Engleske!
Živeo Artur! Kralj cele Engleske!
Gospodo, prihvatate li Artura Pendragona za kralja?
Da!
Oprašta vam se svima,
i neće biti odmazde,
samo čuvajte mir u Engleskoj.
Gospodo, iskreno se kajući, priznajem da sam činio
zla dela protiv kralja Artura. Dopustite mi da mu verno
i odano služim. -Dopuštam.
Sire, zahtevam da prognate ovog viteza.
Ti bi da prekršim svoju reč? Rat je završen, Lanselote!
Vladaću časno, u miru. -Taj čovek će je uništiti!
Zar da me prekoreva ovaj vitez, polutan?
Pružiću ti zadovoljenje!
Ser Modrid!
Uvucite vaše mačeve!
Jeste li vitezovi, ili prestupnici?
Obuzdajte svoju krv, zauzmite svoja mesta,
jer vaši interesi moraju biti za dobrobit kraljevstva.
Gospodo,
Artur Pendragon biće krunisan u dvorcu Kamelot,
gde će se venčati s princezom Gvinevrom.
Tome ćete svi prisustvovati
i odati počast njemu i kraljici.
Neka bude tako!
Ja sam sin kralja Bana, ponižen pred ovim skupom.
Dok taj čovek živi, neću vam se pokloniti.
Dok lutam divljinom,
moj kralju duhova i senki,
usamljen čekam odluku Svevišnjeg,
koji će u boju odrediti moj kraj ...
Pevaj, Lanselote! Gde ti je glas?
Sišao u pete od straha? -Pusti ga, tikvane.
Čiji su ovo štitovi? -Pitajte čiji su bili.
Zar su sva trojica stradala?
Pa, ne baš. -Teško su osramoćeni.
Naš gospodar im je sve oduzeo.
Oružje, konje i gospu.
Sad idu pešice kao pokajnici.
O kojoj to gospi govorite?
Onoj koju je trebalo da prate. Nju nije oterao.
Vaš gospodar je podlac i pas!
Dobri viteže, s vašim dopuštenjem,
bacaćemo kocku za vašeg konja. -Sačekajte me!
Reci šta hoćeš?
Zarobio si damu protiv njene volje. -Ne i protiv moje.
Oslobodi je! -Prvo me ubij!
Sa zadovoljstvom, viteže. -Pazi, bori se žestoko.
Ako te ubijem, gospa će omekšati prema meni.
Omekšaćeš ti pod zemljom, viteže.
Gde je gospa? Ako ćemo da ukrstimo štitove,
mora da me primi za svog zatočnika.
Gospa je tamo.
Gospo, primate li me za svog zatočnika?
Recite mi ko ste? -Vaš zatočnik.
Zašto biste se borili za moju čast?
Video sam mnogo gospa, ali nikad takvu lepotu.
Sire, ona je ... -Tišina.
Bićeš moj zatočnik, viteže.
Za gospu!
On samo laje, a ne ujeda, veličanstvo.
Laje dovoljnoglasno. Da vidimo da li ujeda?
Molim za milost! -I molićeš, viteže, dok se ne zakuneš
da ćeš odvesti gospu gde želi.
Pošto si posramio dobre vitezove,
oružje i štit ćeš obesiti na ono drvo. -Kunem se! Kunem se!
Popravite se, sire. Ima dobrote u vama.
Dobro čuvajte gospu. -Kunem se čašću.
Slobodni ste, gospo. Kuda ćete sada?
Na venčanje kralja Artura i princeze Gvinevre u Kamelot.
Hoćete li i vi sa mnom? -Želeo bih, ali ne mogu.
Onaj tamo vitez će vas otpratiti.
Recite mi, viteže, ko ste vi?
Oprostite, gospo, ime mi je osramoćeno.
Ne verujem da ste ikada učinili nešto sramno,
niti da ćete učiniti. -Bog vam pomogao.
I vama, takođe.
Gospo!
Svi engleski vitezovi trebalo bi da su ovde.
Želeo bih, da je Lanselot ovde.
Pa da opet nešto pokvari.
Neka, vredelo bi, samo da ga opet vidim.
Sve je lepša.
Pogrešna veza. -Da nije, mi bismo se za to postarali.
Arture, uzimaš li Gvinevru za venčanu suprugu ...
Živela kraljica Gvinevra!
Priđite gospodo, izrazite poštovanje.
Kažu da na ovaj dan svako može da izrazi želju,
a kralj će je ispuniti ako nije protiv kraljevstva.
Tako je, učiniću to.
Moj gospodar moli da vam prvi izrazi poštovanje.
A ko je on? -Ser Lanselot, sin kralja Bana,
vitez zapovednik engleske vojske.
Uslišiću mu molbu.
Gospodaru, vaš sam čovek.
Kunem se celim bićem da ću služiti vašem cilju.
Borio sam se s njim i preživeo!
I ja se kunem da se više nećemo rastajati.
Oprostite mi zbog grubosti kod Kamenog prestola.
Prekoreo sam te oštro, priznajem, pred svima.
Ukaži poštovanje kraljici.
Ovaj vitez je moj barjak, mač i štit.
Hitro mi je pritekao u pomoć ...
Lanselot? -Ali je zakasnio na venčanje.
Zahvaljujem ti što si spasao kraljicu
i imenujem te njenim vitezom zatočnikom.
Biću vaš vitez, u dobru ili zlu,
po cenu života, od danas pa do smrti.
Budi mi zatočnik u dobru ili zlu.
Okupili ste se ovde, da kao jednaki,
postanete vitezovi okruglog stola.
Ponavljajte ovu zakletvu.
Bojaću se Boga, poštovaću kralja,
i braniti kraljevstvo čašću i snagom.
Uz pomoć milosti Božje
biću odan ovom viteškom rodu.
U ime svih nas ovde, kunem se Bogom,
da ćemo se boriti protiv svih zlotvora,
ali nikad za sramne ciljeve i nasilje.
Štitiću nemoćne i žene,
i biću milosrdan prema svima.
Držaću svoju reč, neću izdati ni klevetati.
Biću iskren u prijateljstvu, i odan u ljubavi.
Zaklinjem se mačem!
Da li se svi tako zaklinjete?
Zaklinjemo se mačem!
Neka Bog podari dug život
Vitezovima okruglog stola!
Mir je zavladao Engleskom.
Dok su Artur i Lanselot bili u prijateljstvu,
sile zla nisu mogle da nadvladaju
viteštvo Okruglog stola.
Liči li moje uvo na jabuku?
Kriv je taj klipan sa harfom. Pokvario mi je metu.
Slaba je kao i njegovo sviranje.
Skloni luk, Gavene.
Jabuke rastu brže od ušiju.
Raspoloviću tu jabuku pre tebe.
S vašim dopuštenjem, gospo.
Ne sanjaj budna. Na dvoru si.
Gospo,
ovo je moja sestra, Elen.
Elen, dobro došla. -Hvala, gospo. -Gospo, primiteje, molim vas,
za dvorsku damu. Ne želi više da sedi kod kuće.
Želiš li to?
Muzika!
Dužni ste mi sokola, viteže. Kladili smo se.
Ser Lanselot od Jezera, moja sestra. -Gospo.
Jeste li već pronašli Srećno ostrvo? -Srećno ostrvo?
Jeste li i njih, kao i mene brzo zaboravili?
Zaboravio vas?
Oprostite mi hiljadu puta, gospo. Odrasli ste.
I vi tako mislite? -Svi, sem tebe.
Imate li još želja? -Nemam.
Jedino sam tad nešto poželela.
Je li vam konj dobro? -O, da. Obradovaće vam se.
Kad mogu da ga vidim?
Zar misliš da vitez ima vremena za tako nešto?
Kad mogu da ga vidim? On je deo moje želje.
Sutra ćete ga videti, gospo.
Gde ste upoznali to dete?
U šumi, u predvečerje ivanske noći.
Poželela je da naiđe vitez na konju i odvede je.
Pa, je li naišao? -Nije, dok sam ja bio tamo.
Varam li se, ili slutim, par kraljevskih grlica?
Šta je to? -Stara para. -Divna je.
Uzmite je, vaša je. -Hvala.
Ne varaš se.
Namestićemo zamku našim grlicama.
Imate novu ogrlicu. Smem li da je pogledam?
Ako želite.
Stara para. Ljupko i zanimljivo.
Poklanja je samo onaj ko iskreno voli.
Nisam je primetio.
Poklonili ste je, a ne primećujete je?
Poklonio mi je Lanselot, a ne kralj.
Kad bih ja mogla tako da vas očaram, sire.
Kako to da zaslužim? Da počnem od igre?
Već sam vaš dužnik, gospo.
Mogu li i ja da budem počašćen?
Avaj, gospo, teško vama.
Narediću Lanselotu da celo veče igra s vama.
Kakvu tajnu imate otkriti? Lepu, nadam se?
Nije lepa, a na žalost, nije više ni tajna.
Osetljiva stvar, a moram da budem otvoren.
Lepo je živeti na dvoru, pogotovu kad ste kraljica.
Ali, zidovi imaju uši i niko nije pošteđen.
Ni sam kralj, pa ni vi.
Imam li neprijatelje? -Svi na dvoru ih imaju.
Ako bi se poverovalo u laži o kraljici,
moglo bi i kraljevstvo da propadne.
Kakve laži o meni? -Tiču se i Lanselota.
Lanselot je prijatelj mog muža.
A Modrid je njegov neprijtelj.
Zna li moj muž za to? -Od mene nije čuo.
Ja ću mu reći. -Nemojte. -Zašto?
Ako vam Artur poveruje i protera Modrida,
neću više moći da ga držim na oku kao do sada.
Ako vam ne poveruje, postaće sumnjičav prema vama.
A šta je sa Lanselotom? -On me brine.
On je baklja kojom Modrid hoće da zapali Englesku.
Strašno! -Takav je život, a Lanselot je osetljiv.
Da bi otklonio sumnje, treba da se oženi.
Da se oženi?
Sreća da vas ja posmatram, a ne Morgan Le Fej.
Sumnjate li i vi u mene? -Ne, gospo,
ali umem da od nevinog napravim krivca,
baš kao i ona, ako to služi mom cilju.
Lanselot treba da se oženi.
Nije to velika žrtva za presto kojem služi.
Što si tako ćutljiva, dete?
Skupljam hrabrost da vas nešto pitam.
Zar je to tako teško? -Jeste, zato što ...
Nešto o ser Lanselotu? -Otkud znate, gospo?
Pretpostavila sam. Pitaj me.
Voli li on neku? -Nikad mi to nije rekao.
Znači, druga ne postoji? -Ne, nijedna.
Primećuje li me, pominje li me? -Naravno.
Da li bi se oženio nekom koja ga voli kao ja?
Pa, čak i ako je ne voli, ili možda sasvim malo?
Zar je pametno udati se za čoveka koji te ne voli?
To bi ti slomilo srce.
Bi, kad bih znala da ga više nikada neću videti.
Znači, udaćeš se za njega po svaku cenu?
Da, gospo. Hoću.
Gavene, zauzmite položaj niz vetar.
Ja ću čekati na onoj obali.
Elen mi je pričala o vama. -Počašćen sam.
Dobro sam je upoznala. -Verujem da vam se dopada.
Da li se vama dopada? -Pa, da. Zašto da ne?
Koliko vam se dopada?
Izuzimajući vas,
mogao bih još samo njoj biti odani vitez.
Niže, Šiba!
Ustremi se dole, Šiba!
Lanselote, moram nešto da ti kažem.
Znam da me voliš, mada mi ti to ne bi rekao.
Dok je to bila naša tajna, nikakvo zlo se ne bi desilo.
No, više nije, a imamo neprijatelje,
koje ćemo ućutkati, ako se ti oženiš Elenom.
Želim da to učiniš, jer i ona te voli.
Za vreme rata Artur je samo tebe pominjao.
Oduvek si bila u njegovom srcu,
pa ne smeš biti u mom. Učiniću kao što me moliš.
Hvala.
Hajde, Šiba!
Dobro leti! -Da, ume da se ustremi naniže.
Sire, ako odobrite pošao bih na Sever,
kao kapetan pograničnih jedinica. -Zašto?
Na severu se vode dobre borbe. -Tamo se uvek ratuje.
Pikti su se pobunili. -Pikti se stalno bune.
Dobro me poznajete, sire.
Mač mi je predugo u koricama! Žudim za borbom.
Razumem te,
i dopuštam ti da ideš.
Nešto bih zamolio lepu Elenu.
Hoćete li poći sa mnom, kao moja supruga?
Da, gospodaru, rado.
O, gospo! -Dete moje! Imate moj blagoslov.
Gospo, s dopuštenjem moje supruge, ostaću vaš vitez
zatočnik, i nosiću vaš šal sa sobom, odano i časno.
Bog nek ti je u pomoći!
Kako će nam nedostajati!
Meni već nedostaje.
Zastava napred!
Spusti koplja!
Diži koplja!
Napred, marš!
Ko najviše žali zbog njihovog odlaska?
Onaj ko ima najmekše srce.
Lepo, znači niko ne žali.
Ide li neko? Glasnik? Konjanik?
Osećam da je moj muž negde u blizini.
Voleo bih da verujem kao vi. -Ne gubite hrabrost.
Odsutni su tri meseca, a liči mi na godine.
Kao da su tri veka.
Vratiće se. Osećam da je blizu.
Ja bih osećao, da je poveo mene umesto onog svirača na harfi.
Radije biste da je on ostao da me štiti? -Ne.
Nije odgovorniji od njegove glupe harfe.
Gavene! -Gospo!
Hoćemo li uopšte sresti Pikte?
Zavukli su se pod zemlju.
Ili su se raspršili u magli!
Bolje to nego da nas podave!
Tišina!
Bacaj plamene strele!
Drži se, galamdžijo! -Svršeno je s galamom.
Zar sam bio tako neotesan vitez?
Bio si dobar vitez, koliko i svaki drugi.
Napred! Na oružje!
Polako, gospo! -Pomozi mi!
Dugo je bio odustan, a ja još nisam spremna.
Ne smete se uzrujavati. -Dobro mi je, on se vratio.
Elen! -Gospodaru!
Gospa bela kao slonova kost,
perla od zlata koja sija zlatnim sjajem,
plava gospa kojoj srce moje pripada.
Neka je moja pesma razveseli ...
Od škotske magle, svi tonovi su zarđali.
Poželeh joj dobro, a ona, proklet bio!
Mislim da će mi srce prepući od tuge.
Nek' je božja milost prati,
tu belu gospu!
Divna pesma, Garete, samo tužna.
Počni neku veseliju!
Da igramo, gospo? -Da.
Lanselote! Persival je stigao!
Odavno nas ne pohodi tako drag gost. -I tako potišten.
Sedi pored vatre. Donesite meso i vina!
Kakve su vesti sa dvora? -Vi bolje znate.
Davno smo krenuli. A ti? -Pre više sedmica.
Je li sve u redu? -U potrazi smo, sire.
Za čim tragaš? -Za Svetim Gralom.
Na Duhove, svi vitezovi su sedeli za okruglim stolom.
Svako veče su tako sedeli. Odjednom, jedne večeri
poče strašna grmljavina, sve glasnija i glasnija.
Izgledalo je kao da se zidovi ruše na nas.
Dvojica umreše tog trena,
a hol se ispuni jakom svetlošću.
Sto puta jačom od dnevne!
Svi ćutahu.
Čula se vesela muzika, koja je dolazila s neba,
i začu se glas. -Glas?
To je najčudnije!
To nikako ne mogu da shvatim. -Šta?
Svi vitezovi su čuli muziku i videli svetlost,
jedino sam ja čuo glas. -Šta je rekao?
Rekao je,
Persivale, viteže,
ti koji si iz zemaljskog prešao u duhovni život,
idi i traži Sveti Gral.
Pehar iz koga je Gospod pio na Poslednjoj večeri.
Umro je na krstu za dobrobit čovečanstva,
a krv se sakupila u tom peharu.
Traži pehar, to ti je sudbina odredila.
Pravi je tren, da se vrati na zemlju,
i tu da ostane, da bi ljudi živeli u miru.
Blagosloven budi, Bože stvoritelju i pokretaču naš.
Amin.
Kralj je udovoljio mojoj molbi da odem,
ali se ražalostio, i reče, Prvo Lanselot, pa sada ti.
Usamljen je.
Dvostruko si nas obradovao, brate Persivale.
Tvoj dolazak nas je oboje obradovao, brate.
Gospo, smestite ga. Idem da obiđem stražu.
Sve što me čini srećnom, sada je ovde.
I ja sam ponovo našao sreću.
Šta je s tobom? -Ništa, gospodaru.
Nisi usamljena? -Nisam. -Ne?
Ja jesam. A mislim da si i ti.
Dužnosti obavezuju i iscrpljuju ljudsku dušu,
a ponekad i velika htenja.
Treba da bdim nad vama i da vam pružam utehu,
ja, koja to najmanje zaslužujem.
Zaslužuješ više od svih.
Gospodaru, poštujem vas više od bilo koga.
Divim vam se kako ste pravedni prema narodu.
Želela bih da vam služim,
sa više ljubavi i razumevanja nego što ih imam.
Kralju, kao vi, potrebna je bolja kraljica od mene.
I ja ga volim, Gvinevra.
Nisam znao da moja sestra može biti toliko srećna.
Svakog ste usrećili. -Nisam.
Ko to bolje zna od mene? Jedino ne znam zašto sam
izabran da idem u potragu za Svetim Gralom,
umesto najpoštenijeg viteza hrišćanstva?
Sve ovozemaljske bitke sam dobio.
Nisam nikada izgubio u prepirci, bilo da sam u pravu, ili ne.
Izgubio bih svetovne, jer mi na srcu leži greh.
Nema te moći koja će ga očistiti.
Dozvolite da podnesem pola tog tereta,
mada znam, da vam je srce čisto,
jer bi inače moje pocrnelo i bilo izgubljeno.
Nisi grešio, Persivale, i naći ćeš ono što tražiš.
Glas koji ti se javio, bio je gospodnji.
Lanselote, dođi i sedi kraj mene.
Da ti pričam o mom snu. O našem sinu.
Sigurna si da je sin? -Videla sam ga.
Bio je sav u belom, i konj mu je bio beo.
Imao je tvoje oči i osmeh, tvoje držanje.
A ipak je ličio samo na samog sebe.
Kupao se u svetlosti. -Zavidim ti na snu.
Nemoj da mi zavidiš! Moji snovi se ostvaruju.
Uvek.
Tvoji ne.
Zašto to kažeš?
Nikada nisi našao svoje ostrvo sreće.
Čudo da se sećaš baš te šale izmedju svih ostalih.
Nije bila šala.
Ovde je moje srećno ostrvo.
Drugo ne želim za života.
Zadovoljna si malim? -Malim?
Kad bih ponovo živela, ništa ne bih menjala.
Razumeš li me, ništa drugo ne želim.
Upamti to! -Hoću.
Je li Modrid ovde? -Sa kraljem Marom.
Šta radi Modrid ovde? Zašto nas je pozvao?
Zar nisi pogodio razlog? -Neću da se urotim
protiv Artura, dok god je zemlja podeljena. -Ni ja.
Šta će je brže podeliti od sukoba Lanselota i Artura?
Gluposti! -Ne!
Arturovi vitezi imaju slabu tačku.
Lanselot je kraljičin ljubavnik.
Zašto sam vas pozvao, gospodo?
Dok Mar moli za milost, ja ću uraditi ostalo.
Zar ja da molim Lanselota za milost?
Čim se rat završi, Lanselot će se vratiti u dvorac.
On i kraljica će otkriti svoja osećanja. Kunem se.
Zar ja molim Lanselota? Koješta!
Da čujemo Modrida? Smislio je nešto.
Pročitaj!
Sire, šaljem vam pozdrave vernosti.
Granica je mirna. Pikti i njihov vođa mole za mir.
Garet i Gaven nose mog sina Galahada,
čija je mati, dajući mu život umrla,
srca puna ljubavi i oproštaja za sve.
Postarajte se da mog sina pošalju mom ocu.
Možete se pouzdati u naše prijateljstvo,
a njena milost, kraljica, nek zna da sam joj
i dalje odani sluga. Lanselot, vitez.
Kad se vraćate na sever? -Po vašoj želji, sire.
Daću vam pisma za Lanselota pa idite!
Sire, Lanselot mora da se vrati! -U pravu ste.
Još je rano za povratak. -Rano? Rat je završen.
Pikti će da zarate čim mu vide leđa.
Lanselot je najkorisniji u odbrani granice.
On se neće vratiti, sem ako mu naredite.
Ne zovite ga!
Da se postaramo za dete, gospo.
Razgovaraću sa Merlinom kad mu jezik omekša.
Kad mu jezik omekša?
Rado bih starog gavrana zadavio prstima.
Prsti ostavljaju modrice. Merlin je star.
Njegova smrt može da deluje prirodno.
Nek' bude tako!
Merline, zvao sam vas. Zašto niste došli?
Da se ne svađamo oko Lanselota!
Ako ste u pravu, nek' Lanselot ostane na severu.
Ali, ako je to zlovolja starog tiranina,
pozvaću ga da se vrati, makar me grdili.
Šta kažete, Merline?
Merlin!
Spusti koplja!
Diži koplja!
Vitezi i dame!
Pošto je Lanselot verno čuvao granicu,
a sad se vratio po kraljevom naređenju,
proglašavam dvanaest prazničnih dana,
sa turnirima, gozbama, igrama i veseljem!
Zašto moram da se takmičim sa svakim vitezom koji bi
da ga njegova gospa bodri? -Da bi gospe bodrile vas.
Tada on pomisli da traže balade i počne da peva,
jednu za drugom, dok ne zavapiše za milost.
Je li to znak naklonosti vaše gospe? -Što da ne?
Uspomena na ledi Elen? -Sećam je se i bez šala.
Vere mi, Lanselot nosi znak naklonosti svoje gospe.
Zar nije u žalosti za svojom suprugom?
Hvala Bogu, neka dama mu je skrenula misli.
Tišina!
Dame i gospodo!
Šta je najteže na svetu?
Ne okrznuti jaje nožnim prstima.
Obigraće tuce jaja, a nijedno neće slomiti!
Ako sumnjate, položite svoje uloge.
Dva! -Četiri! -Sedam!
Nijedno! -Nemoguće! U šta se kladite?
U poljubac.
Nova kraljičina suparnica?
Pitam se.
Prihvatam!
Dosad je sve u redu.
Izvršite opkladu!
Lejdi Vivijen je bila najbrža.
Sve smo pomalo ljubomorne, zar ne?
Ostavi me.
Ko će vam pomoći? -Sama ću.
Kraljica je otišla kod Lanselota.
Dovedi ljude u istočnu kapiju.
Ovog puta nećemo promašiti.
Kralj će imati dokaz. -Ne smeš se tamo pojaviti.
Artur treba da misli da mi u ovo nismo umešani.
Sačekaj ovde! Agravan neće pogrešiti.
Ko je?
Gospo! -Zatvorite vrata!
Šta vas dovodi ovamo?
Šta sam vam učinila da me vređate?
Dolazite u ovo doba da me to pitate?
A gde? Pred dvorom, da bi me postideli?
Ne smete ostati. To je izdaja. Bićemo oboje osramoćeni!
Ne smete mi se obraćati kad nisam na dužnosti.
Je li vam dužnost i da me ponižavate pred svima?
Gospo, umišljate. Preklinjem vas, vratite se u svoje odaje,
obratite mi se sutra, tada je to bezopasno.
Zašto ste me izbegavali večeras?
Je li vaša ljubav prešla u preziranje?
Zašto? Moram da znam. Zašto?
Prevarili ste se, gospo.
Ja vas ne volim.
To nije u mojoj prirodi.
Borim se, takmičim, jedem i ponovo se borim!
Zar je sve bila laž? Zar me niste voleli?
Pa, i ako jesam, ništa večno ne traje! Ludost, najmanje.
Šta to pričate?
Zar me niste upozorili da nas Modrid posmatra?
Možda i sada, nadajući se da ćemo nas dvoje
učiniti uslugu lejdi Vivijen.
Lejdi Vivijen i ja smo iste gore list.
Ličimo kao jaje jajetu.
Mi ne činimo prestup. -Ćutite!
Preklinjem vas, ćutite!
Neću da se ponižavam pred vama.
Ko je to bio? -Smrt!
Čekaju nas na stepenicama!
Ja nisam imala dovoljno vere.
Kasno je, Lanselote! Najzad ste uhvaćeni!
Modridovi ljudi! Samo su to čekali.
Izdajniče! Glavu ćemo ti nabiti na kolac,
a tu drolju ćemo na lomaču!
Izlazi ili ćemo razvaliti vrata!
Šta je? -Moj mač!
Sajmon ga je odneo da popravi korice.
Propali smo! -Ako je tako, sve je propalo!
Kralj, kraljevstvo, Engleska!
Agravene, ako se povučeš i odeš,
kunem se viteškom čašću da ću se predati kralju.
Hoćeš, s kraljicom u Modridovom prisustvu.
Ja ću se predati, ako poštediš Lanselota! -Ne!
Sklonite se! Otvoriću vrata!
Imam ga!
Za sve što se desilo, Artur će saznati,
ali ne od tebe.
Gospodo, dokazano je, pod zakletvom,
da je kraljica, tajno noću,
bez znanja supruga,
otišla sama u odaje ser Lanselota.
Svako će dati svoj glas za ili protiv optuženog.
Ako ih proglasite krivim, kazne za izdaju su:
Da se muškarcu odrubi glava, raskomada telo,
a delovi bace pored puta za opomenu izdajnicima.
Žena da se izvede na trg i spali živa.
Gospodo, oglasite se, kriv ili nije!?
Ser Tod? -Kriv. -Ser Lajonel! -Nije.
Ser Ektor? -Kriv.
Čuo sam za tu laž i dojahao bez odmora.
Gde je Lanselot? -Ne znam.
Kralj je ovde, suđenje je završeno. -Suđenje?
Utvrđeno je, zbrajanjem glasova,
da su Lanselot od Jezera i Gvinevra, kraljica,
krivi za čin izdaje prema našem vladaru,
kralju Arturu.
Gospodaru, dajte mi dovoljno naoružanih ljudi
da sprovedem izdajnika Lanselota!
Poštovani kralju, u Vašim sam rukama!
Ako moliš za milost, zakasnio si Lanselote!
Presuda za čin izdaje već je doneta za tebe i kraljicu!
Zašto kraljica nije s vama?
Pogrešno je optužena, gospodaru,
i ostaće na sigurnom dok se nepravda ne ispravi.
Izdajniče! -O svojoj i njenoj vernosti sve ću vam ispričati.
Prvo ću o prijateljstvu iz koga je sve poteklo.
Davno sam upoznao čoveka i sprijateljio se s njim.
Borili smo se zajedno i prošli kroz mnoga iskušenja.
Iako smo se ponekad sukobili,
mogu da kažem da nije bilo iskrenijih prijatelja.
A tada sam sreo ženu i zaljubio se u nju.
Zove se Gvinevra. Ona je vaša kraljica.
Moj prijatelj je kralj.
On je želeo, da ja budem njen zatočnik.
Bio sam odan njoj i nijednoj drugoj,
sem svojoj supruzi, pokoj joj duši.
Čovek i žena se mogu voleti čitavog života,
a da time ne čine nikakvo zlo, već dobro,
jer se odricanjem i patnjom duša očisti.
Ako ijedan vitez, sem vas, smatra da kraljica
nije bila dobra supruga, ja ću mu pokazati!
Ovaj čovek nije slobodan i ne sme da izaziva!
Treba ga osuditi!
Po zakonu, kazna za vas i Gvinevru je smrt.
Ja, kao vrhovni vladar ovog kraljevstva,
izjavljujem da ni vi ni Gvinevra nećete umreti.
Kazne neće biti!
Izjavljujem da Gvinevru, koja je bila moja kraljica,
treba odvesti u manastir gde će ostati do smrti.
Ser Lanselote, kada je ova zemlja bila u opasnosti,
vi ste joj nesebično pomogli, ne treba vas ubiti!
Bićete proterani iz ovog kraljevstva,
zauvek.
Kazna je smrt! -Progonstvo!
Sire, hvala vam za milost iskazanu kraljici.
Prikloniću se prognanstvu, mada mi pada teže od smrti.
Vi ste nas učili da ni kralj nije iznad zakona.
Svi ljudi i žene su jednaki pred sudom pravde!
A vi iskrivljujete zakon u sopstvenu korist.
Ako štitite žive, ko će osvetiti mrtve?
Pogazili ste zakletvu ovde datu.
Gospodo! Rekao sam svoju poslednju reč.
Nije sve rečeno!
Osporavate kraljev autoritet?
Kralj je dok mi to hoćemo!
Zar bi kralj ustuknuo da izvrši pravdu?
Zar da vitezi služe slabijeg od sebe?
Je li on kralj, ili čovek od slame,
slep za sve, sem za sopstveni bol?
Koliko je Artur jak bez Lanselota?
Koliko i čovek kome u jeku borbe istrgnu mač.
Svaki kopljanik može da ga proburazi.
Modrid je uspeo u svojoj nameri.
Spona je prekinuta.
Kraljica je osramoćena pred svima,
Lanselot proteran iz zemlje,
a tumurni oblaci nadvili su se nad Engleskom.
Na znanje komandantima suprostavljenih vojski!
Dok traju pregovori, neka niko ne izvuče mač!
Desi li se to trube će objaviti rat!
Arture Pendragon, tražio si primirje!
Šta očekuješ, da ćeš time dobiti?
Modride, pokušavam da sprečim pokolj.
Koga si vodio protiv mene? Neprijatelje Engleske.
Sada ću voditi Engleze, jer si ti neprijatelj.
Budem li ratovao protiv svog naroda,
od istog ćemo mača poginuti.
To je tvoja zla kob, ne moja. -Modride, čuvaj se!
U ovom pokolju neće biti pobednika.
Prijatelj će ubiti prijatelja u ovoj magli.
Čeka nas mrak, potpunog uništenja,
kraj viteštva, kraj svih svetova.
U ime Boga, ne počinji rat! -Pod mojim uslovima!
Kojim?
Prvo, povucite svu vojsku iz zapadnih oblasti!
Drugo, te oblasti da potpadnu pod moju komandu.
I poslednje, Okrugli sto će se rasturiti,
da se nikad više ne okupi. -Ovakvi uslovi se ne nude
sebi ravnima. To je ponižavanje pobeđenog.
Ako pristanem na ove uslove, jamčite li da se više nećete
zalagati za ratove? -Ako ne budem izazvan!
Pristajem! -Ne!
Da zapišemo!
Izdaja!
Arture, plemeniti gospodaru!
Bože, oprosti mi, došao sam prekasno.
Koje je ovo mesto? -Kapela Mača.
Ekskalibur,
vraća se tamo, odakle je potekao.
Ni svetao,
ni slavan,
uprljan mojom rukom. -Gospodaru ...
Lanselote,
Modrid, bio si u pravu,
trebalo je da ga uništim.
Učini ti to pre nego što ojača.
Hoću.
Moj mač!
Uprljan krvlju mog naroda.
Baci ga u more, Lanselote.
Zakuni se. -Kunem se.
Poseti Gvinevru.
Reci joj,
da je volim i da joj opraštam.
Biću ti prijatelj,
ne zovi me drugim imenom.
Ovo je zavet među braćom.
Čekaj me u predvorju Okruglog stola. -Povedi me!
Ovo moram sam da obavim.
Loše vesti vam donosim, gospo.
Kralj je mrtav.
Šalje vam kratku poruku. Samo dve reči.
Koje?
Oproštaj i ljubav.
Hvala.
Na život i smrt!
Šta je bilo?
Ja sam kriv za propast ovog prijateljstva.
Suviše sam ojađen da bih molio.
Muzika, čuješ li? -Ne čujem ništa.
Svetlost! Zaslepljuje me!
Ali u predvorju se ništa nije izmenilo.
Pehar!
Persivale, viteže i slugo,
ova vizija se ukazuje, samo onima čista srca,
čija je vera u večnost nepokolebljiva.
Prijateljstva i čast nisu nestali.
Od svih viteza, Galahad, Lanselotov sin, biće najdostojniji.
Pruži utehu Lanselotu, kome je greh oprošten
i čije srce će sada naći svoj mir.
Blagosloven bio Bog koji sve pokreće.
KRAJ