PETR PAN
Ta hvězda je nádherná
Svítí ti do tvých snů
Vždy první zpráva září
Na úsvitu dnů
Ta hvězda je nádherná
Můžeš si co chceš přát
Se zemí snů se přátelí
A zkouší štěstí dát
Třpyť se, zůstaň hvězdičkou
Hvězdičkou maličkou
Ukaž mi zem, o níž sním
Po níž stále vroucně žízním
Až skončí dlouhá pouť
Půjdeme krásně spát
Ta první hvězda zprava nás
Pak stále může hřát
Stalo se to již mnohokrát
a mnohokrát se to bude opakovat.
Tentokrát se to stalo v Londýně.
Stalo se to v tiché uličce v Bloomsbury.
Ten dům, co stojí na rohu ulice, patří rodině Darlingových.
A Petr Pan si vybral právě tenhle dům,
protože lidé, co v něm bydlí, v něj věří.
Tady máme paní Darlingovou.
Jiří, pospěš si. Nesmíme na ten večírek přijít pozdě.
Paní Darlingová věřila, že Petr Pan patří k dětství.
- Ale pan Darling... - Marie, jestli nenajdu knoflíky,
tak nikam nepůjdeme.
A jestli na ten večírek nedorazíme, nebudu se moct vrátit do práce.
A jestli nebudu moct chodit...
Víte, pan Darling byl praktický muž.
Ale chlapci, Honzík a Michal,
věřili, že Petr Pan skutečně existuje.
Byl hrdinou všech jejich dětských her.
Vem tě čert, Petře Pane!
Vzdáváte se, kapitáne Hooku?
Nikdy! Naučím tě, jak se usekne ruka!
Ale ne, Honzíku, přece to byla levá.
Jasně. Díky, Wendy.
Wendy byla nejstarší a nejenom,
že v Petra Pana věřila, byla znalkyní
všech jeho dobrodružství.
Ach, chůvo, musíme pít ten odporný lék?
Chůva, tedy vychovatelka, byla pes
a své názory si nechávala.
Všechno, co se dělo, brala s nadhledem.
A teď pozor!
Nestoudný kluku, já tě naučím!
Rozsekám vás na cucky!
- Míšo, nerozbij mi brýle. - Promiň, Honzíku.
Tuto loď živ neopustíš!
Jen se nebojte!
A co tohle!
Už tě mám! Vykuchám tě jako žábu.
Nevykucháš.
Braň se, braň se, ničemo!
- Nestoudný kluku! - Podlý piráte!
Dostal jsem tě!
Ani nápad. Ani ses mě nedotkl!
Braň se, braň! Braň se!
Chlapci, chlapci, trochu tišeji.
- Ahoj, tati. - Ty kryso z podpalubí.
Cože? Tak aby bylo jasno...
Já nemyslel tebe, tati. On je Petr Pan, víš.
- A Honza je kapitán Hook. - No jistě.
Neviděli jste moje...
No to snad není možný!
Kde jsou ty knoflíky?
- Knoflíky, tati? - Ano, ty zlaté.
Míšo, zlatý poklad, kam jsi ho dal?
- Já nevím. - A mapu?
- Kde je mapa cesty k pokladu? - Ztratila se.
- Proboha, moje náprsenka! - Hurá, našel jsi ji!
Jo, našel a abys věděl...
A přestaň mě za ni tahat, Michale.
Je to moje poslední čistá...
Ale ne!
Ne!
Jiří, musíme si pospíšit...
- Marie, jen se podívej! - Jiří!
- To je jen křída, tati. - Michale, proč...
Je to takový příběh.
- Wendy řekla... - Wendy! Příběh?
Že mě to hned nenapadlo. Wendy!
- Wendy! - Ano, tati.
Mohla bys, laskavě...
- Mami, tobě to tak sluší. - Děkuju, zlato.
- Wendy. - Přešila jsem si staré šaty,
- ale dopadlo to dobře a... - Jestli by ti nevadilo...
Tati, co to máš na košili?
Cože kde mám? Bože!
Ale, Jiří, už je to pryč.
Takhle to přece nejde! Wendy! Copak jsem ti neříkal, abys klukům
nevyprávěla ty hloupé povídačky?
- Nejsou hloupé. - A já říkám, že jsou.
Kapitán s berlou! Petr pirát!
Petr Pan, tati.
Pan, pirát, jeden velkej nesmysl!
- To není pravda. - Ty tomu nerozumíš.
Naprostej nesmysl! Něco vám řeknu, je to k smíchu.
Ale Jiří.
"Ale Jiří."
"Ale Jiří!"
Taky k tomu mám co říct!
Prosím tě, drahoušku.
Marie, i naše děti rostou.
Je nejvyšší čas, aby měla svůj pokoj.
- Tati! - Jiří!
- Cože? - Ne!
Už jsem řekl!
Dnes spíš v dětském pokoji naposledy!
A to je moje poslední slovo!
Ne!
Ubohá chůva!
"Ubohá chůva"?
To už přestává všechno!
Ven, povídám, ven!
- Ne, tati, ne! - Ano!
Už mám těch psích chův tak akorát dost!
Sbohem, chůvo.
To tak! Ubohá chůva.
A táta není chudák!?
No tak, kde je ta šňůra?
Děkuju.
Nech toho. Nekoukej se na mě takhle.
Nic proti tobě nemám,
ty vlastně nejsi žádná chůva. Ty jsi pes.
A děti nejsou štěňata, jsou to lidé.
A dřív nebo později se z nich stanou dospělí lidé.
Ale mami, já nechci být dospělá.
Zlato, tím se teď vůbec netrap.
Řekl, že Petr Pan je naprostý nesmysl.
Určitě to tak nemyslel, Honzíku. Táta byl jen trochu nervózní.
Chudák chůva. Je venku úplně sama.
Už neplač, Míšo. Venku je teplo.
Na zahradě jí bude dobře.
- Mami? - Copak, zlato?
Zlatý poklad.
Děti, doufám, že se na tatínka nezlobíte.
Ať udělal cokoliv, nesmírně vás miluje.
Nezavírej ho, mami. Mohl by se vrátit.
- Mohl? - Ano. Petr Pan.
Víš, našla jsem něco, co mu patří.
- A co? - Jeho stín.
- Stín? - No, vlastně ho chytla chůva.
Ale já jsem jí ho sebrala.
Jistě. Jak jinak.
Dobrou noc, zlato.
Jiří, budou děti bez chůvy v bezpečí?
V bezpečí? Samozřejmě, že ano.
Wendy něco povídala o stínu...
- O jakém stínu? - O stínu Petra Pana.
Petra Pana... Petra Pana!
To snad ne! Proboha, co budeme dělat?
- Ale Jiří... - Zapni alarm.
- Vážně... - Zavolej do Scotland Yardu.
Ale Marie, Petr Pan je jen pohádková postavička.
Jak mají naše děti dospět a chovat se prakticky...
- Jiří... - když ty se chováš takhle?
Teď už vím, kam Wendy na ty hlouposti chodí.
CHŮVA
Támhle, Tinko, v boudě.
Není tam?
Musí tu někde být.
Tinko!
Nehraj si. Pomoz mi najít můj stín.
Stíne. Stíne!
Petře Pane!
Petře, věděla jsem, že se vrátíš. Schovala jsem ti tvůj stín.
Doufám, že není pomačkaný.
Víš, vypadáš přesně tak, jak jsem ti tě představovala.
Jsi možná vyšší, ale...
mýdlem ho k sobě nepřilepíš.
Ten se musí přišít. To je jediný správný způsob.
I když mě to dřív vlastně nenapadlo, že se stíny musí přišít.
Hned jak jsem ten stín uviděla, napadlo mě, že je tvůj.
Řekla jsem si, že ti ho pohlídám, než se vrátíš.
Byla jsem si tím jistá a ty ses vážně vrátil, Petře.
Stín se přece nedá jen tak někde nechat ležet.
Dřív nebo později by ti scházel, je to tak?
Ale co stejně nechápu je, jak ho chůva dokázala chytit.
Ve skutečnosti není... posaď se, hned to dopovím.
Ve skutečnosti není zlý hlídací pes. Je to nejhodnější chůva na světě.
- I když táta říká... - Holky jsou hrozně upovídané.
Ano, holky jsou upovídané.
Tak to přece dopověz, děvče.
Jmenuju se Wendy.
- Wendy Moira Angela Darl... - Wendy stačí.
Jak vlastně chůva chytila tvůj stín?
Seskočil ze mě tady na okně.
A cos tady vlastně dělal?
Poslouchal jsem, jak vyprávíš.
Jak vyprávím? Ale vždyť jsem vyprávěla o tobě.
No právě. Proto tě rád poslouchám.
Vyprávím je ztraceným hochům.
To je tvoje mužstvo.
Jsem hrozně ráda, že ses vrátil.
- Třeba bych tě nikdy nepotkala. - Jak to?
- Zítra už budu dospělá. - Dospělá?
Dneska tady spím naposledy.
To znamená, že už nebudeš vyprávět.
Ne. To tak nenechám. Pojď.
Ale kam chceš jít?
Do Země Nezemě.
- Do Země Nezemě! - Tam nikdy nevyrosteš.
Petře, to by byla krása.
Ale počkej! Co tomu řekne máma?
Máma, kdo je to?
Ale, Petře...
máma je někdo, kdo tě miluje a stará se o tebe.
- Vypráví ti pohádky. - Dobře, budeš naše máma.
- Tak pojď. - Počkej chvilku.
Musím si zabalit.
A musím tady nechat vzkaz, kdy se vrátím.
Nesmí to být zadlouho. A ještě musím... Země Nezemě...
Udělal jsi mi takovou radost,
že ti musím dát pusu.
Co je to pusa?
No víš ukážu ti to.
Nech toho, Tinko!
Honzo, vstávej, je tady!
Jémine!
Co to pro všechno na světě bylo?
Tinkilinka. Co to do ní vjelo?
Ahoj, Petře Pane. Jsem Michal.
A já jsem Jan. Těší mě.
- Ahoj. - Hele, světluška.
- Víla. - Nádhera.
- Co to ta víla dělá? - Mluví.
- Co říkala? - Že jsi velká ošklivá holka.
Já si myslím, že je hezká.
- Tak pojď, Wendy, jdeme. - Kam jdeme?
- Do Země Nezemě. - Do Země Nezemě!
- Petr nás vezme s sebou. - Vás?
Jistě. Bez Honzy a Míši to nejde.
Hrozně rád bych zkřížil kord s nějakým skutečným bukanýrem.
Jo, a bojoval s pirátama.
Tak dobře, ale musíte mě poslouchat.
- Budu, pane. - Já taky.
Jak se tam ale dostaneme, Petře?
- Samozřejmě, že poletíme. - Poletíme?
To nic není. Jediné, co musíte udělat je...
Je... Je...
- To je legrační. - Co je?
- Ty to nevíš? - Ale vím.
Jen jsem o tom vlastně nikdy nepřemýšlel.
Jistě, už to mám! Myslete na něco báječného.
- Na něco hezkého? - Ano.
- Třeba na vánoční dárky? - Na rolničky? Na sníh?
Ano. Teď se dívejte. Už letím.
Není to nic složitého.
- On umí lítat. - On umí lítat.
Letěl!
A teď vy.
Myslím na Vílí zátoku.
Svítí nad ní měsíc.
A já zas na pirátskou jeskyni.
A já budu statečnej Indián.
Takže se všichni snažte.
Jedna, dva, tři!
Letíme! Letíme! Letíme!
Takhle to přece nejde. Co je to s vámi?
Chce to jen trochu důvěry.
A na něco jsem zapomněl.
- Na prach. - Na prach?
Ano.
No ano! Potřebujeme trochu vílího prachu.
A teď myslete na něco krásného.
- Je to jako by vám narostla křídla. - Zkusíme to všichni ještě jednou.
Koukněte, vznášíme se.
- Jémináčku! - My letíme!
My letíme!
Tak pojďte.
Vzhůru do Země Nezemě.
Zkus se jen zamyslet sám
Řekni si: Proč nelétám?
O Vánocích nad sněhem
Prolétni se s úsměvem Kdo by se výšek bál
Létej dál, létej dál, létej dál.
Každičká myšlenka tvá
Rázem křidélka ti dá
Podívej se na měsíc
Doletíš tam jako nic Snad každý by si přál
Létat dál, létat dál, létat dál
Hop a skok, letět každý rok
Někam dál až ke hvězdám
Země Nezemě tě přivítá
Tam hned tak někdo nelítá
V zemi té žádný sen nesníš sám
Tak poleť, chůvo.
Otevři srdíčko své
I když bude raněné
Každý, kdo tam cestoval
Písničku si notoval a vesele se smál
Létej dál, létej dál, létej dál
Létej dál, létej dál...
Támhle to je, Wendy. Stále za druhou hvězdou na západ.
Otevři srdíčko své
I když bude raněné
Každý, kdo tam cestoval
Písničku si notoval a vesele se smál
Létej dál, létej dál, létej dál
Létej dál, létej dál...
Jó, my víme, piráti chlapíci jsou
Jen toulaj se po mořích a nečekají na nic
Chytají každou kořist a každičkej hřích
Jó svou kořist a každičkej hřích
Jó, my víme, piráti chlapíci jsou Ti zlámou vám každou kost
KAPITÁN
A docela oberou paninku kdekterou
A nikdy nemají dost Jó ti snad nikdy nemají dost
- Dobré ráno, námořníci. - A co je na něm dobrého, pane Smee?
Zatímco tady na tom ostrově sbíráme kraby...
Kreslí si kroužky kolem Petra Pana.
Dávejte pozor na můj nos!
Měli bychom loupit na lodích!
Už si ani nepamatujem, jak se podřezávaj krky.
- Lepší je ho přeseknout. - Řekni kapitánovi...
že chceme zpátky na moře, jasný?!
Petr Pan...
Zničit toho Petra Pana.
Kdybych jen věděl, kde se ukrývá, chytil bych ho přímo v doupěti.
Ale, kde ho má?
Ve Vílí zátoce?
Ale tu jsme celou prohledali.
Pročesali jsme Kanibalovu zátoku.
Tady? Ne, ne, ne.
To je indiánské teritorium.
Ale počkat!
Ti rudokožci znají ostrov líp, než já svoji loď!
Tak mě napadlo...
- Dobré ráno, kapitáne. - Už to mám!
Tygří Lilie, Smee!
Tygří Lilie, kapitáne?
Náčelníkova dcera. Ta bude vědět, kde se skrývá Petr Pan.
Ale řekne vám to, kapitáne?
Mohl bych jí trošku pomoct.
Co takhle...
povaření v oleji?
Vlečení za lodí? Opékání?
Jó, my víme, piráti chlapíci jsou
Vždy cítí se za vodou
Jim dny volně plynou a až plachty svinou
Pak dopějí písničku svou
Vždyť tak žííííííííííí....t
Takže, kde jsem to přestal?
Drahý kapitáne Hooku...
zastřelit muže uprostřed písně,
to není fér, víme?!
K čertu s férovostí, pane Smee.
Jednal snad Petr Pan férově, když mi udělal tohle?
Ale kapitáne, to, že jste přišel o ruku, byla jen dětská hra.
Ale, to ji pak musel hodit tomu krokodýlovi?
To prokletý zvíře mě ochutnalo
a teď ho mám pořád v patách. Neustále se těší,
jak si na mně smlsne.
A byl by si smlsnul, kapitáne,
kdyby nespolknul toho budíka.
Teď, když se přiblíží, aspoň o tom hned víte.
Je slyšet tik- tak, tik- tak.
Smee? Smee!
Zachraň mě! Nenech ho, aby mě sežral, Smee, nenech ho!
Nenech ho, aby mě sežral, Smee!
No tak. Že se nestydíš, děsit kapitána.
Dneska žádná ruka nebude. Huš! Huš! Plav pryč!
Pryč, pryč!, Povídám, ať už jsi pryč!
Už je pryč, Smee?
Jo, už se není čeho bát.
Smee, já už to nevydržím. Takhle už to dál nejde.
No tak, uklidněte se, kapitáne.
Hezky vás oholím.
To vám udělá dobře. Jdeme na to.
Jó, my víme, piráti chlapíci jsou
Jen toulaj se po mořích a nečakají na nic...
Nemohl jsem si toho nevšimnout...
poslední dobou nejste ve svý kůži.
Chytají každičkou kořist...
A posádce už dochází trpělivost.
Teda těm, co z ní ještě zbyli.
Proč zase nevyplujeme na moře? Opustíme Zemi Nezemi,
zapomeneme na Petra Pana.
Chytaké každičkou kořist...
Budeme šťastnější, možná i bohatší.
Kapitáne! Proboha! Takhle moc jsem ho ještě nikdy neoholil.
Nebojte se, kapitáne, někde tady musí být.
Vstávej, ty hlupáku.
Už, už, pane.
Našel jsem ji.
- Je jako nová. - Co děláš, ty nemehlo!
- Ahoj, Petře Pane! - Cože? Kde je?
Tři uzly od paluby lodi.
Jestli mě nešálí zrak, je to Pan.
A má s sebou nějaké dětičky.
Pane Smee, svolejte posádku!
Ano, pane. Posádka, na palubu!
Všichni na palubu!
Seberte se, vy mátohy!
- Tentokrát ho dostaneme, pane Smee. - Ano, kapitáne.
Vy krysy, vylezte, z podpalubí!
- Na tuhle chvíli jsem dlouho čekal. - Nebudou to žádný prázdniny.
- Přidejte prach, zkraťte rozbušky. - Uberte prach a prodlužte rozbušky.
Pěkný pohled, pane Smee. Jak na vlaštovky na drátě.
- Takže, pánové, dostřel 42. - Dostřel 42.
- Výška 65. - Výška 65.
- Tři stupně na západ. - Tři stupně na západ.
Připravit k palbě.
Pozor!
Petře, vždycky jsem si to takhle ve svých snech představovala.
Podívej, Honzíku, támhle je Vílí zátoka.
Týý jovka. Indiánské ležení!
Támhle je kapitán Hook a piráti.
Pozor!
Rychle, Tinko, odveď je na ostrov.
Já si to s kapitánem vyřídím.
Hooku, ty tresko, tady jsem!
Tinkilinko! Ne tak rychle, prosím, Tinkilinko.
Nestačíme ti.
Tinkilinko, počkej!
Tak!
- Co se děje? - Co se děje?
- Vy se dějete! - My teda ne!
Rozkazy od Petra Pana?
- Mužstvo! - Jaké jsou rozkazy, Tinko?
- Hroznýho co? - Pták Wendy.
Pták Wendy?
Letí sem?
Panovy rozkazy?
- Rozmáznout ji? - Vykopnout ji?
- Zašlápnout ji? - Zašlápnout ji?
- Sestřelit ji! - Sestřelit ji!
- Jo, sestřelit ji! - Jdeme za Tinkou!
- Hurá za Tinkou! - Hurá na něj!
- Už ji vidím! - Já taky!
Připravit, zacílit...
pal!
Petře, tys mi zachránil život!
- Nejsi zraněná, Wendy? - Nejsem, Míšo.
Wendy, vždyť tě to mohlo zabít.
- Hej! Hej! Pane! - Plnili jsme tvůj rozkaz, Pane!
- Málem jsem ho dostal. - Ne, já! Já to byl!
- Já to byl, Pane! Já! - Ne, já!
Ticho!
No, jsem na vás opravdu pyšný,
vy ťulpasové.
Přivezl jsem vám mámu, bude vám vyprávět pohádky.
- A vy jste ji chtěli sestřelit. - No, Tinka říkala, že je to pták.
Tinka říkala co?
Říkala, že ho máme sestřelit.
Tinkilinko! Tinko!
Pojď sem.
Jestli jsi to udělala, tak tě potrestám.
Udělala jsi to, nebo ne?
Udělala? Ale copak nevíš, že ji mohli zabít?
Tinkilinko...
posílám tě navždy do vyhnanství.
Prosím, ne navždy.
Tak dobře, tak tedy jen na týden. Pojď, Wendy, ukážu ti ostrov.
Petře, víly taky?
- A my půjdeme lovit! - Tygry?
- Ne, medvědy. - Ne, medvědy.
Já bych se radši šel podívat na domorodce.
A taky na Indiány.
Tak dobře,
zajměte pár Indiánů.
- Honzo, veď je. - Zhostím se úkolu se ctí.
Pochodem vchod!
Tak pojď, méďo.
Míšo, buď opatrný.
Pojď, Wendy, seznámím tě s vílami.
Velitel ví nejlíp, ví nejlíp, ví nejlíp
Náš velitel ví nejlíp, kam všichni máme jít
Tý dum...
Tak s námi se klidně dej
Tý dum... A svorně si zazpívej známou
Tydli...
Jsme přátelé a nikdo z nás nejde sám
A pláč ten nám se zdaleka vyhýbá s naším
Tydli...
Velitel ví nejlíp, ví nejlíp, ví nejlíp
Náš velitel ví nejlíp, kam všichni máme jít
Kde Indiány najdem, jó najdem, jó najdem
Kde Indiány najdem, tak tam musíme jít
Tydli...
Je blízko cíl, tak vážně si zazpívej
Tydli...
Indiáni!
Kmen Černé Nohy.
Patří mezi kmeny Apačů.
- Jsou to tvrďáci. - Jdeme na ně.
- Jo, jdeme na ně! - Pánové, pánové,
- nejdřív vypracujeme strategii. - Co je stra- getie?
Plán útoku.
Nejdříve je obklíčíme. Takhle!
Honzo, Indiáni! Indiáni!
Pusťte mě k vám!
Pamatujte si, Indiáni jsou lstiví,
- Hej... - ...ale chytří moc nejsou.
Proto je jednoduše obklíčíme a využijeme moment překvapení.
Je mi to hrozně líto, kamarádi, byla to moje chyba.
- Nic se nestalo, to je dobrý. - Nic se nestalo, to je dobrý.
To nic.
Howgh.
- Howgh, náčelníku! - Howgh.
Po mnoho měsíců válčí rudí muži s bílými ztracenými hochy.
Někdy vyhrají oni.
Někdy zase my.
Dneska jste vyhráli vy, a teď nás zase pusť.
Oni nás pustí? Je to jenom hra?
Když vyhrajeme my, pustíme je.
Když vyhrají oni, pustí nás.
Tentokrát vás nepustíme.
- Náčelník je velkej vtipálek. - Vůbec nežertuju.
Kde ukrýváte princeznu, Tygří Lilii?
Tygří Lilii?
- Nemáme ji. - Určitě jsem ji nikdy neviděl.
- Ani já ne. - Vážně ji nemáme.
Jste samá lež.
Jestli se Tygří Lilie nevrátí do slunce západu,
upečeme si vás.
Kdo by to řekl, skutečné mořské panny.
- Chceš se s nimi seznámit? - Moc ráda, Petře.
Tak dobře, pojďme!
- To je Petr. - Ahoj, Petře!
Ahoj, Petře.
Nazdar, děvčata.
Tak ráda tě vidím.
Proč ses tak dlouho neukázal? Stýskalo se ti?
- Vyprávěj cos dělal. - Něco napínavého.
Třeba, jak jsem Hookovi usekl ruku?
- To se mi vždycky líbilo. - Mně taky.
Když jsem byl na opuštěné skále obklíčený 40 piráty,...
- Petře! - Kdo je to?
Kdo? Ona? To je Wendy.
- Holka! - Co tady dělá?
A v noční košili?!
Pojď si s námi zaplavat!
- Nejsem na to oblečená. - Jen pojď.
- Jen pojď! - Ne, prosím!
- Košile stačí. - Petře!
- Jestli se ke mně přiblížíte... - Wendy! Wendy!
Jen si dělaly legraci.
- Asi tak. - Jen jsme ji chtěly utopit.
- Tak vidíš. - Jestli si myslíš, že nerozumím,
že musím snášet...
Tiše, Wendy.
Je to Hook.
- Hook! - Hook!
Hook!
Rychle, Wendy.
Chytili Tygří Lilii.
Mají namířeno ke skále ve tvaru lebky. Pojď, Wendy,
podíváme se, co mají za lubem.
Moje milá princezno, takhle zní můj návrh.
Ty mi řekneš, kde se skrývá Petr Pan...
a já tě pustím na svobodu.
- Ten bídák! - Ubohá Tygří Lilie.
A já umím držet slovo.
Ano. Vy vždycky, kapitáne.
Raději promluv, nebo přijde příliv,
a pak už bude příliš pozdě.
Já ti ukážu, ty stará tresko. Zůstaň tady, bude to švanda.
Švanda?
A pamatuj si:
vodou se do věčných
lovišť nedostaneš.
Je to tvá poslední příležitost!
Manatoa, velký duch moří, k vám mluví.
Mějte se na pozoru, kapitáne Hooku.
Mějte se na pozoru!
- Slyšel jsi to, Smee? - To je hlas zlého ducha, kapitáne.
Zůstaň tu, Smee, já se tady porozhlédnu.
Tak duch moří, je to tak?
Wendy, dívej se.
Pane Smee!
Ano, kapitáne?
Pusť princeznu a doveď ji zpět k jejímu kmenu.
Ano, ano, pustím princeznu.
Ale kapitáne...
To jsou mé rozkazy, pane Smee!
Ano, ano, pane.
- Tak kapitán konečně dostal rozum. - Je to zrádce!
Říkal jsem mu, že nikdo z Indiánů Petra Pana nezradí.
Copak to děláte, pane Smee?
To, co jste mi řekl, kapitáne. Plním vaše rozkazy.
Moje rozkazy?
Ano, pane, copak jste neříkal, že...?
Okamžitě ji zase vysaď, ty hlupáku jeden.
Prý moje rozkazy.
Pane Smee!
co si myslíte, že děláte?
Dávám ji zpátky, jak jste říkal, kapitáne.
Nic takového jsem neříkal!
Ale, ale kapitáne, neříkal jste...
Tak naposledy, Smee,
odveď princeznu k jejímu kmeni.
Rozuměl jsi?!
Ano, ano.
A ještě něco.
Až se vrátíš na loď, řekni posádce,
ať si dají ten nejlepší rum.
Petře!
Tady je náš duch, Smee!
Ale to je Petr Pan.
- Zatracený spratku. - Děkuji, kapitáne.
Pojď dolů, hochu, ať ochutnáš studenou ocel.
Dívej se, Wendy.
Buď opatrný, Petře.
- Zkusíte své štěstí, pane Smee? - Jen mu ji napal!
No tak dělej, hlupáku! Zastřel ho!
Jsem tady, pane Smee!
Nestřílej, ty hlupáku. Ne! Ne!
Kapitáne?
To je hrůza.
Jaká škoda, pane Smee. Asi jsme přišli o drahého kapitána.
Kapitáne!
Zezadu, kapitáne?
Jen mu dejte, kapitáne!
Zapíchněte ho rovnou do srdce.
Tentokrát tě dostanu, Pane.
Vyschlá treska na háku.
Za tohle tě dostanu, Pane, kdyby to bylo poslední, co udělám.
Řekněte, kapitáne, neslyšíte něco?
Ne.
Ne!
Pane Krokodýle, máte rád tresky?
- Máte? - Petře, ne!
Ne!
- Smee! - Nevzdávejte to, kapitáne!
Zachráním vás, pane!
Smee!
Kapitáne! Kapitáne!
Smee! Smee!
- Vrať ho! - Smee...
Vesluj k lodi! Vesluj k lodi!
Smee!
Petře, co bude s Tygří Lilií?
Tygří Lilie? Tygří Lilie!
Pomoc...
Petře, počkej na mě.
Ten bídák Petr Pan.
Dělá si ze mě blázny.
Moje hlava.
TICHO! NERUŠIT!
Jó, my víme, piráti chlapíci jsou
Vaše horká voda, pane Smee.
Tiše, kapitána hrozně bolí hlava.
Nesmíme ho rušit.
Kapitáne, jsem rád, že se zase usmíváte.
To mi připomíná staré časy, kdy jsme vedli normální život.
Přepadali jsme lodě, podřezávali hrdla.
Kapitáne, proč nevyplujeme na moře?
Víte, na ostrově jsou samý problémy.
A za vším je ženská.
Nechce se mi to rozvádět,
ale kuchař mi řekl, že lodník mu řekl,
že Petr Pan vyhnal Tinkilinku.
Ty jeden zatracenej hlupáku!
Řekl jsi, že Pan vyhnal Tinkilinku?
Ano, ano, kapitáne. Vyhnal.
- Ale proč? - To kvůli Wendy, kapitáne.
Tinka se jí snažila zabít. Tinka je hrozně žárlivá.
- Prima, prima. - Proto musíme odplout, kapitáne.
Tohle není vhodný život pro piráta.
To je ono, Smee, to je ono!
Jsem rád, že souhlasíte.
Rychle, můj kabát. Můj nejlepší oblek, kabát.
Čím dřív vyrazíme, tím lépe.
Žárlivá ženská se dá přemluvit úplně ke všemu.
- Můj kufr s háky! - Jo jo, pane.
Tady to máte. Vaše sváteční.
Když na vílu zapůsobím a přesvědčím ji, že jí chci pomoct,
možná nám pak ukáže cestu
k jedné konkrétní skrýši.
Skrýše používají hlavně Španělé. Nastavím kurz...
A co si myslíš, že teď uděláš?
Řeknu hochům, že vyplouváme s přílivem.
Ne, pojedeš na ostrov najít Tinkilinku
a přivezeš mi ji.
Jasné?!
Ano, ano, pane.
- Howgh. - Howgh.
Co to náčelník dělá, Jene?
Pronese slavnostní řeč ve znakové řeči.
Co říká?
Říká, že Petr Pan je statečný bojovník.
Zachránil Tygří Lilii.
A tím udělal náčelníkovi radost.
No, nevypadá zas až tak šťastně.
Petr Pan je velký náčelník.
Teď jsi Malý Letící Orel.
Letící Orel! Letící Orel!
Hurá!
- To je krása! - Hurá!
Vysvětlíme bílým mužům vše o rudých mužích.
Prima, to bude ta pravá zábava.
Co dělá rudé muže rudými?
Kdy řekli své první howgh?
Proč se vlastně ptá jak?
Proč prý mám rudou tvář?
Proč prý má rudou tvář?
V dávných dobách Indián nevěděl, kde kůži vzal
Její barva ho stále trápila
A tak ptal se stále dál
Přeložíme vám:
HANA značí to co MANA
ba i GANDA též
Squaw netančí!
Starají se o dřevo!
Až jednou zvolal Och
Indiánská kniha knih pak praví vzal si squaw
Když svou tchýni zřel, tak Och! Zase řekl a neměl už slóóóv
Proč jen má rudou tvář?
Vraťme se o milion let, to nám určitě napoví
Když první dívku políbil, tak měl tváře nachový
Od těch dob tváře rudé už každý Indián mít bude
Kdo tvrdí to
Není žádný lhář
Víte už, proč mám rudou tvář
Honzo!
Squaw podrží medvídka.
- Míšo! - Squaw přinášejí dřevo.
Squaw nenosí dřevo!
Squaw pojede domů.
Velice se omlouvám, Tinkilinko,
ale kapitán Hook vás prosí na slovíčko.
Kapitán Hook umí přijmou porážku.
Zítra odplouvám z ostrova a už se nikdy nevrátím.
To jsem rád, že souhlasíte. Ohlásím to posádce.
A proto jsem pro vás nechal poslat,
drahá, abyste řekla Petrovi.
Pan má také jistě své chyby.
To, že například přivezl Wendy na ostrov, byla jedna z nich.
To je pěkně nebezpečné.
Dokonce se povídá...
že se vetřela i mezi vás dva.
Ale copak?
Slzy?
Pak je to pravda.
Smee, co to je za chování k ženě?
Sebere jí nejhezčí roky života
a pak ji zahodí
jako starou rukavici.
To je přece hrozné.
Nesmíme Petra soudit tak přísně, má drahá.
Za to všechno může ta Wendy.
Pane Smee, musíme tomu mládenci otevřít oči.
Ale jak?
Máme tak málo času. Zítra ráno odplouváme.
Odplouváme.
Vezmeme Wendy s sebou.
Vezmem ji s sebou, kapitáne?
Vezmeme ji s sebou.
A on na ni rychle zapomene.
Rychle, Smee, musíme jít, obklíčit Petrovu skrýš.
Ale kapitáne,
my přece nevíme, kde Petr Pan bydlí!
No vážně, to máš pravdu, Smee!
Copak je má drahá?
Vy byste nám ukázala cestu? To by mě nikdy nenapadlo.
- Zapiš si to, Smee. - Zapiš si to, Smee.
Jo, jo, jistě.
- Začni na útesu. - Začínám na útesu.
40 kroků na západ od Slepcova útesu.
Slepcův útes.
Ano, ano.
Hop a skok přes Krokodýlí říčku.
Pak na sever, ne na východ, raz, dva, tři...
Tak jak dál, pokračujte, má drahá.
Že nesmím Petrovi ublížit?
Kapitán Hook vám dává své slovo,
že se nedotkne ani prstem,
ani hákem Petra Pana.
Oběšencův strom.
Tak tam je vstup do jeho skrýše.
Děkuji, má drahá, moc jste mi pomohla.
Proč prý má rudou tvář?
Velký náčelník Letící Orel vítá své statečné muže.
Howgh.
- Howgh, náčelníku. - Howgh, howgh!
- Howgh. - Howgh.
Velký náčelník vítá malou maminku.
Howgh.
Ale Wendy, nic víc neřekneš?
- Každý mě tady obdivuje. - Hlavně Tygří Lilie.
- Tygří Lilie? - Honzo...
Umyjte si tu barvu a chystejte se do postele.
- Do postele? - Stateční muži nespí.
Vydrží celé dny beze spánku.
- Ale hoši, ráno letíme domů. - Domů?
Ale, Wendy, my nechceme domů.
Ne domů. Zůstaňte mnoho úplňků. Prožijte dobrodružství.
Nic nepředstírej, buď praktický.
Náčelník Letící Orel promluvil.
Bože můj.
Ale, hoši, to tady chcete zůstat a vyrůstat jako dříví v lese?
- Jasně! - Ale to nejde. Potřebujete mámu.
Všichni ji potřebujeme.
Copak ty nejsi naše máma, Wendy?
Ale Míšo! Nezapomínejte na svou skutečnou mámu.
Má hedvábné uši
a nosí kožíšek?
Ne, Míšo, to byla chůva.
Taky jsem míval mámu.
Jaká byla?
Zapomněl jsem.
- Míval jsem bílou krysu! - To není máma!
Hele, kdo je...?
Nechte toho, hoši, prosím, řeknu vám, kdo je to máma.
- Jo, řekni nám to. - Wendy, prosím.
Máma, skutečná máma...
je ta nejúžasnější bytost na světě.
Má andělský hlas...
kterým vám popřeje dobrou noc...
dá vám pusu na tvář...
popřeje vám hezké sny.
Svou maminku
máš
Svou maminku
mám
Ta chrání láskou vřelou tvůj stín
Nopustí,
to dávno vím
Svou maminku
máš
Svou maminku
mám
Stále hledám vzdálený kout
Nenalézám
Nevím, kam plout
Srdce prý mi nabídne cíl
Proto se ptám
MÁMA
Kudy jít mám
Vzdávám hold
maminkám
Říkám:
Díky vám
- Chci vidět svou mámu. - Jistě, Michale.
Vrátíme se hned.
- Může jet taky. - A já taky?
Dobře, hoši, dobře. Máma z vás bude mít jistě radost.
Pokud to nebude vadit Petrovi.
Jen jděte! Jděte a dospějte!
Ale já vás varuju! Jakmile dospějete,
už se nikdy nebudete moct vrátit.
Nikdy!
Proboha.
- Tak co, poletíme? - Tak jo, poletíme.
- Jo! - Sbohem, Petře.
Oni se vrátí.
Petře.
Sbohem, Petře.
Pryč s nimi.
A teď, Smee, teď se postaráme
o velkého Petra Pana.
Kapitáne, nebylo by lepší mu prostě podříznout krk?
To by bylo, pane Smee.
Ale já jsem slíbil, že se ani prstem,
ani hákem nedotknu Petra Pana.
Kapitán Hook vždycky drží slib.
Jo ho jo ho jo ho jo ho
Už nežijem jak dřív
Jak ze dřeva vypadlý suk
Nás vede ten ze všech nejlepší
Sám velký kapitán Hook
Ten veliký kapitán Hook
Sám veliký kapitán Hook
Ten veliký slavný Hook
Se zcela zvláštním návrhem
Já přicházím teď k vám
Ty, kdož se ke mně připojíš
Buď zdarma tetován
Toť jasné jako facka je
Kdo se mnou jde, ten vyhraje
Je nemožné jen stranou stát
Tak hleď se ke mně dát
Tak hleď se k němu dát
Ty, kdož ses ocitl sám
Jak ze dřeva vypadlý suk
Už nebudeš sám a tetován
Tak neváhej a dej se k nám
Buď další vzácný kluk
Co velí mu sám Hook
- Já první! - Ne, já!
- Chci být pirát! - Ale! Pirát!
Hoši!
To se ani trochu nestydíte?
Ale kapitán Hook je přesvědčivý.
Musíme se k němu přidat, jinak nás hodí přes palubu.
Ne, to ne. Petr Pan nás zachrání.
Petr Pan je prý zachrání, Smee.
Petr Pan je prý zachrání.
Zvládl jste to, kapitáne.
Je mi to moc líto, má drahá.
Ale udělal jsem malý žertík.
Víte, nechali jsme Petrovi malý dárek.
Takové překvapení, řekl bych.
Chtěl bych teď našeho přítele vidět,
jak si čte ten něžný vzkaz.
PETROVI, S LÁSKOU OD WENDY OTEVŘÍT AŽ V 6 HODIN
Petrovi, s láskou od Wendy.
Neotvírej dřív, než v 6 hodin.
Copak to asi je?
Kdyby ten balíček otevřel,
uviděl by takové malé zařízení,
nastavené, až budou ručičky takhle,
tak Petr Pan navždy zmizí
ze Země Nezemě.
Ne!
Čas se nám krátí.
Máme už jen 18 vteřin.
15 vteřin...
13 vteřin...
12 vteřin.
No, tak teď už to snad
Ahoj, Tinko.
Počkej, nech toho. Co je to s tebou?
Hook? A bomb?
Nebuď směšná.
Tak, a o dalšího nepřítele míň.
Amen.
Hook. Byla to bomba!
Kdyby nebylo Tinky... Tinkilinko!
Tinko? Tinkilinko?
Kde jsi, Tinko?
Tinko!
Tinko! Jsi v pořádku?
Wendy? A chlapci?
Ale nejdřív musím zachránit tebe. Vydrž, vydrž, Tinko!
Nechoď pryč. Copak to nechápeš, Tinko?
Znamenáš pro mě víc než celý svět!
Tak, co si vyberete? Pero nebo prkno?
Nikdy se nepřidáme k vaší posádce.
Jak si přejete. Dámy mají přednost.
- Sbohem, hoši. - Sbohem, Wendy.
- Buď statečný, Honzíku. - Pokusím se, Wendy.
- Sbohem, Míšo. - Sbohem, Wendy.
Tak šup, ať to lítá! Nezdržuj!
Tak honem, nezdržuj!
Koukej skočit a je to!
- Neprotahuj to. - Ať to máme za sebou!
Wendy! Wendy!
Kapitáne, nestříklo to.
Ani kapka.
- Ani vlnka. - Co to znamená? Nějaký kouzlo?
Ani kapka. Ani vlnka.
Slyšeli jste šplouchnutí?
Povídám vám, dneska je nešťastnej den.
Věřte mi.
Loď je očarovaná.
Žádné šplouchnutí, kapitáne.
Tak vy chcete šplouchnutí.
Tak tady ho máte!
- Kdo další? - Teď vy, Hooku!
- Tentokrát jste zašel daleko! - To je Pan!
- A Wendy! - To snad ne!
To snad musí být jeho duch!
Pomodli se, Hooku.
Tenhle duch je z masa a krve.
Probodnu ho!
Sleduj!
Prokletý hák!
Tak pojďte, všichni!
Pospěš si, Míšo!
Nestůjte tam jak prkna!
Nestůjte tam jak zdřevěnělý!
Pochytejte ty zatracený spratky!
Není to žádný hodný chlapec.
Je to spíš ďábel, tak to je. Létající ďábel!
- Namířit. - Na ně!
Ještě chvíli čekejte.
- Probodněte je mečounem. - Pal!
- Rozdrtím jim lebky! - Pusťte mě na ně!
Dolů s tebou, ty lumpe!
Hurá!
- Výborně, Míšo! - Hurá přemožiteli medvědů!
Ano, přemožiteli medvědů!
Jen si lítej, ty zbabělče!
Já a zbabělec?
Neodvažuješ se bojovat s Hookem jako muž proti muži.
Vždycky uletíš jako zbabělej vrabec!
Nikdo nebude Panovi říkat, že je zbabělec.
Budu s vámi bojovat tváří v tvář s jednou rukou za zádama.
- To znamená, že neuletíš? - Ne, Petře. Je to lest!
- Máte mé slovo, Hooku. - Dobře, tak jdeme na to!
Teď!
Nestydatý kluku, připrav se na smrt.
Uleť, uleť, Petře, uleť.
Ne, dal jsem své slovo.
A mám vás, Hooku.
Probodni ho skrz naskrz.
To bys starému Hookovi neudělal, že ne?
Odejdu navždy. Udělám, co budeš chtít.
Dobře, tak dobře. Řekni, že jsi treska.
- Jsem treska. - Hlasitěji!
Jsem treska!
Hurá!
Hook je treska! Hook je treska
Hook je treska...
Tak dobře, Hooku,
můžete jít. A už se nikdy nevracejte.
Petře!
Smee! Smee!
Smee!
Smee! Smee!
Smee!
Kapitáne!
Kapitáne! Kapitáne!
Hurá!
Hurá kapitánovi Panovi!
Tak dobře, posádko,
zvedáme kotvy! Odplouváme!
Ale Petře, tedy kapitáne Pane.
Jsem vám k službám, madam.
Můžete mi říct, pane, kam poplujeme?
Do Londýna, madam.
Oh, Petře.
Míšo, Honzíku, jedeme domů!
Ke kladce!
Vytáhněte kotvu!
Vílí prach!
Jiří, jsem tak ráda, že sis to s Wendy rozmyslel.
Ona je pořád ještě dítě.
Vždyť přece víš, že jsem to nemyslel vážně.
Viď chůvo?!
Wendy!
Wendy, co tady, proboha, děláš?
- Mami, my jsme se vrátili. - Vrátili?
Bez Ztracených chlapců. Nebyli ještě připravení.
Ztracených... Připravení?
Aby dospěli. Proto se vrátili do Země Nezemě.
- Do Země Nezemě? - Ano, ale já jsem.
- Ty jsi co? - Jsem připravená dospět.
Oh! Oh!
No, moje milá, všechno má svůj čas.
- Přesto jsme možná... - Mami...
Bylo to nádherné dobrodružství.
Tinkilinka a mořské víly a Petr Pan.
On byl nejúžasnější ze všech.
- I když jsme byli uneseni. - Uneseni?!
Věděla jsem, že nás Petr Pan zachrání a to také udělal.
Všichni jsme mu říkali treska.
Myslím tím kapitána Hooka.
A pak jsme letěli lodí v povětří.
Marie, jdu si lehnout.
Mami, je vážně báječný, viď, že je?
Podívej, jak úžasně řídí tu loď.
Jiří! Jiří!
Co je, Marie?
Chůvo, viděla jsi ji?
Víte, mám takový zvláštní pocit,
že jsem ji už někde viděl.
Bylo to už dávno,
když jsem byl ještě kluk.
- Jiří, drahoušku. - Tati!
Otevři srdíčko své
I když bude raněné
Každý, kdo tam cestoval
Písničku si notoval
A vesele se smál
Létej dál!
KONEC