CURIERUL DE SEARĂ
Vedeți lifturile ce duc către birourile direcțiunii generale.
Intrați, doamnelor și domnilor.
Foarte bine. Așa.
Dacă vă apropiați puțin de masă...
veți putea vedea cu toții această sală.
D-nelor și d-nilor, aici e redacția locală...
inima fiecărui ziar.
Aici vedeți doar o mână...
dintre cei 2.500 de specialiști instruiți, angajați de Curierul de Seară.
Oameni ce lucrează neîncetat...
nu doar în această clădire, ci în toată lumea.
Redactori, reporteri, fotografi...
ochii și urechile dvs. pe timp de război și pace...
permițându-vă să stați relaxați în fotoliu...
asistând la desfășurarea lucrurilor.
Oameni ce susțin cea mai înaltă tradiție a jurnalismului american...
și care se dedică țelului de a vă face...
cititorul de ziare cel mai bine informat de pe glob.
UCIGAȘ CU SECUREA MĂCEL ÎN CUIB DE AMOR
Acestea sunt o parte din ziarele tipărite acum câteva minute.
Primele exemplare...
sunt distribuite redactorilor și reporterilor...
ca să poată fi verificate, în caz că apar greșeli.
Aici, știrile orașului sunt transmise prin redacția locală...
Cine e redactorul-șef?
Ajung imediat și la asta, d-nă.
Condusă de redactorul-șef care stă acolo...
în mijlocul sălii...
- orientat spre angajați. - Acela e dl. Gannon.
- Nu-i așa? - Da, James Gannon, d-nă.
În capătul sălii, se află biroul directorului de redacție...
pe nume Lloyd Crowley.
La capătul holului, col. J. R. Ballantine, directorul nostru de ziar.
Iar acum, d-nelor și d-nilor, ce o să găsiți probabil interesant...
este ceea ce noi numim în limbaj jurnalistic arhiva.
Dacă mă urmați pe aici...
voi fi bucuros să vă arăt ce avem.
D-le Gannon, aș putea vorbi cu dvs...
Nu-mi pasă ce crede fratele lui. Nu va vinde ziarul.
Adu-mi un citat mai picant.
- Domnule... - Archard! Articolul cu primăria?
- Pot vorbi cu dvs.? - Despre ce vreți să vorbiți?
Despre fiul meu.
Nu știu cum ați intrat aici și nici cine sunteți, dar eu...
Sunt d-na Kovac. Fiul meu, Barney, lucrează pentru dvs.
Mama lui Barney?
- Încântat să vă cunosc. - Nu mă îndoiesc.
Jim, a sunat Fisher. E la Bellevue.
O duduiță a încercat să se sinucidă pentru un tip.
A înghițit un flacon întreg de somnifere.
Ar trebui să facem o afacere cu somnifere.
Vrei să trimiți cu fotograf?
- Depinde despre cine e vorba. Află... - Stai puțin.
- D-le Gannon. - Da.
Cică i-au făcut spălături stomacale și avea doar un litru de whisky.
Și asta e o afacere bună.
- În cazul ăsta, fără poze. - Încerc de mult timp să vă văd.
Nu vă prind la telefon.
Am intrat cu ghidul. Sunteți președintele?
Avem de scos un ziar, iar fiul dvs. ne ajută.
- Ar trebui să fiți mândră. - E samsar.
- Comisionar. - Același lucru.
Vreți să-l pun director de ziar?
Vreau să-l concediați.
D-le Gannon, trebuie să se întoarcă la școală.
- De ce? - De ce?
Pentru că vreau să învețe carte, de aia.
Și tatăl lui a vrut.
D-le Gannon, tatăl lui a lucrat toată viața...
într-o fabrică de paltoane pe Seventh Avenue.
Lua un dicționar cu el zilnic, în tolba cu mâncare.
"Dar, Edna", îmi zicea...
D-zeu să-l odihnească...
"Barney trebuie școlit. Asta e cheia succesului."
Gannon.
Încearcă mâine.
E bine. Andrew îl va intervieva pe viceprimar...
iar voi doi veți scrie împreună o coloană.
- Ați auzit ce am spus? - Desigur.
Lua dicționarul cu el în fiecare zi, în tolba cu mâncare.
A zis, D-zeu să-l odihnească...
"Edna, școlește-l pe Barney. Asta e cheia succesului."
Cu tot respectul, d-nă Kovac...
îl vedeți pe tipul acela spilcuit, care decupează poze din ziar?
A obținut cheia succesului: Magna Cum Laudae.
Îl țin pe aici ca să ne amuzăm.
Vreți să mai vedeți ceva?
Scrisoarea asta de la un profesor universitar...
E.R. Stone.
Mă întreabă dacă le fac onoarea să particip ca invitat...
la unul din cursurile serale de jurnalism.
Eu, Jim Gannon, care n-am nici măcar liceul.
Ce legătură are cu Barney?
Barney vrea să fie ziarist. Nu învață meseria la școală.
Copilul dvs. a crescut, d-nă Kovac.
E mare, poate să-și hotărască singur viitorul.
Cum să hotărască când nici nu știe ce nu știe?
D-le Gannon, cred că...
dacă ar avea o educație, poate ar găsi...
Sigur nu va mai găsi o altă ocazie ca asta.
Eu îl învăț meserie.
În timpul prânzului, îl las să scrie reportaje.
Iar, când am ocazia, îl corectez.
N-aveam nevoie de el, am adus un ajutor...
- pentru că... - Vreți să vă jucați de-a tatăl?
D-le Gannon, copiii nu vin așa de ușor. Mai întâi faci unul.
Îi schimbi scutecele, îl veghezi noaptea.
Îl iubești și-ți faci griji pentru el vreo 18 ani...
iar apoi poate că ai dreptul să-i spui ce să facă.
Bună, Peggy. Ce mai faci, iubito?
Sigur că ne putem vedea diseară.
E marți. Nu joci poker?
Am o conferință importantă, dar aș putea ajunge mai târziu.
Cum? Un nou local? Clubul Bongo?
Sigur că știu unde e.
Da, ne vedem mai târziu, iubito.
Bine, d-nă Kovac, vorbesc cu Barney.
Serios?
Ca un tutore. Sau vi se pare prea intim?
Doamne!
Îmi dă de furcă băiatul ăsta.
- Liniștiți-vă. E un băiat de treabă. - Mulțumesc.
- Suntem foarte mândri de el. - Mulțumesc mult.
- La revedere. - La revedere.
- Încântat că v-am cunoscut. - Jim.
Uite noul intro pentru crimă. Așa e bine?
Da, e bine.
- Vă cheamă dl. Crowley. - Bine.
Apropo...
Știu că mă veți concedia. Am văzut-o ieșind.
l-am spus să nu vină.
l-am spus că nu mă duc la școală indiferent de ce spun...
Stai puțin. Oprește-te.
Nu i-am spus că te concediez. l-am zis că vorbesc cu tine ca un tutore.
Și poate o să o fac una din zilele astea.
Mulțumesc, d-le Gannon.
Barney, am citit reportajul tău.
E groaznic, nu?
Ei bine, Barney, eu...
Vorbim pe drum. În primul rând...
- Apropo, ai auzit? - Ce?
- A murit. - Cine?
- Șeful. - Nu se poate! Când?
Acum câteva minute.
- Unde l-au găsit? - În birou.
- Cum așa? - L-a împușcat o duduie.
O duduie... De ce?
Mi-ai pus șase întrebări foarte importante.
Cine, ce, unde, când, cum și de ce.
La astea trebuie să răspundă un articol.
În al tău nu sunt răspunsurile.
Dumnezeule, d-le Gannon, m-ați speriat de moarte.
- Rescrie-l. - Da, d-le.
- Pot folosi mașina dvs. de scris? - Da, eu am terminat.
Jim, cum adică nu te duci?
Ți-am trimis o notă specială să te ocupi de asta.
M-am ocupat.
Am scris o scrisoare lungă, frumoasă. Ai o copie și tu.
Așa e, Jim.
- Și i-am spus profesorului că el... - Nu e un el, e o ea.
Mă bucur că n-am știut când am scris scrisoarea...
că aș fi scris-o pe un ton...
Vrei să spui că acum au duduițe...
care să-i învețe pe mucoșii ăia cum să...
Jim, ascultă-mă, nu trebuie să mă agit.
Nu vreau să mă agit. Dar când am citit scrisoarea ta...
Am scris exact ce credeam despre cursurile de jurnalistică...
Doar nu vrei să mint, nu?
Ba da.
Știi la fel de bine ca și mine că sunt o pierdere de timp.
Unde ai învățat gazetărie? Lucrând la un ziar...
nu stând cu nasul în cărți, într-o facultate de doi bani.
Ascultă-mă, Jim.
Colonelul, care plătește salariul meu și pe al tău...
este în Consiliul de Administrație al acestei universități de doi bani.
Anul trecut i-au dat un titlu onorific.
Dau titluri onorifice la întâmplare.
Dar colonelul este mândru de titlu.
Sigur că nu vrea să faci ceva care să-l pună în încurcătură...
în acea universitate de doi bani.
Ascultă-mă, Crowley, nu îmi plac doxele.
Nu îmi plac facultățile. Nu suport mirosul de cretă.
- Nu mă întreba... - Jim.
Nu, nu mă înțelege greșit. Nu te rog să te duci acolo.
Îți ordon să te duci!
Te duci acolo devreme și îi ceri scuze acele femei sau...
Bine. Dacă insiști...
Da, Jim. Vreau să te duci.
- Nici o problemă. - Mulțumesc.
Îmi puteți spune unde se ține cursul de jurnalism al d-nei Stone?
La dreapta. Sala 102.
Nu se fumează în clădire, vă rog.
Poftiți.
Mulțumesc.
Mă scuzați.
- D-na profesor Stone este aici? - Vine imediat.
Bună seara.
Pot vorbi cu dvs. înainte de a începe cursul?
- Cu mine? - Da.
Aș vrea să vă explic ceva.
Cum le-am spus și băieților...
cine predă jurnalistică trebuie să aibă simțul umorului.
Înțelegeți, d-nă profesor?
- Când am ajuns prima oară... - Profesor?
Da, mi-ați trimis...
- Nu sunteți d-na Stone? - Nu. Clara Dibney.
Cred că putem începe.
Vă rog să închideți ușa. Luați loc.
Toată lumea.
Mulțumesc mult. Bun venit la cursul de introducere în jurnalistică.
Văd câteva figuri cunoscute din semestrul trecut...
și, desigur, multe altele noi.
Nu știu la ce vă așteptați...
dar sper să nu fiți prea dezamăgiți.
Am fost norocoși în fiecare an...
să avem reprezentați de frunte din domeniul ziaristicii...
care să vină și să discute cu noi.
Oameni de la The Times, The Tribune, Daily News și multe altele.
În seara asta, la deschidere, l-am invitat pe James Gannon...
redactorul-șef de la Curier.
Din păcate, nu a venit.
În loc să vină, dl. Gannon a trimis o scrisoare.
Deși îmi e adresată, mi se pare...
că ar trebui să auziți și dvs. ce scrie.
"Dragul meu prof. Stone..." Măcar mă bucur pentru promovare...
"Mulțumesc pentru măgulitoarea dv. cerere...
"prin care mă invitați...
"la cursul de jurnalistică. Mulțumesc, dar nu, mersi.
"Dacă ați fost vreodată la sediul unui ziar adevărat...
"vă amintiți că treaba unui redactor e de a scoate zilnic un ziar.
"Din păcate, asta nu îi mai lasă mult timp...
"pentru distracții, cum ar fi o partidă de bridge...
"un tur cu ghid prin centrul Rockefeller...
"conservarea merelor pădurețe și prelegeri la cursuri de jurnalistică.
"Poate că e mai bine așa.
"Dacă aș veni, m-aș putea lăsa dus de spiritul de integritate academică...
"și le-aș spune adevărul studenților dvs. încrezători...
"și anume că singurul mod de a învăța ziaristica...
"este de a căpăta experiență la fața locului.
"La școala pe care am absolvit-o eu...
"nu se țineau cursuri fără folosirea unor cuvinte neortodoxe.
"Singurele cărți erau cele aruncate ca să te trezești.
"Nu erau diplome, ci doar torturi.
"Informația se obținea ținând ochii și urechile deschise...
"și nasul curat.
"Inspirația, printr-un șut rapid în pantaloni.
"În concluzie, cred că vă pierdeți timpul...
"iar eu prefer să nu mi-l pierd pe al meu.
"Al dvs. sincer, James Gannon."
Comentarii?
Da. Cine se crede?
Probabil a glumit.
Nu, mă tem că era foarte serios.
Se întâmplă să-l cunosc foarte bine pe dl. Gannon.
De fapt, vi-l pot descrie perfect pe acest om...
fără să-l fi văzut vreodată.
Lucrează, sunt convinsă, cu țigara atârnându-i așa.
Într-un costum necălcat de luni de zile.
Și, desigur, are o pălărie ponosită...
la care nu ar renunța pentru nimic în lume.
Are mână bună la poker și bea de stinge.
După câteva păhărele, va spune:
"Nici măcar n-am făcut liceul și sunt mândru de asta."
Apoi, desigur... Se va da mare cu succesul la femei.
Nu se va căsători decât cu slujba.
Pe scurt, e un exemplu perfect de rasă pe cale de dispariție...
Un coate-goale al unui cotidian.
Nu trebuie să vin aici și să apăr educația.
Cum spunea tatăl meu:
"Educația îți arată cum să înveți din experiență."
Bravo!
Așa că voi continua să-mi pierd timpul, după cum a spus dl. Gannon...
învățându-vă despre reportaje, revizuiri, puneri în pagină și reformulări.
Dl. Gannon n-are decât să arunce cu cărți și să tragă șuturi...
continuând să rămână una dintre puținele relicve vizibile...
din afara Muzeului de Istorie Naturală.
Ce femeie extraordinară! Chiar că i-a zis-o ticălosului!
Manualele și ziarele sunt la d-ra Fuller...
așa că, dacă vă duceți să le luați, cred că am putea începe.
Biroul de informații.
Da.
Da, s-a ținut cursul.
Dar vă puteți înscrie încă.
Vă sugerez să veniți mâine.
Cred că ar fi o...
Și încă ceva: nu mă deranjează că-i oferi boului un prânz...
dar de ce trebuie să coste 6,60$?
Unde crezi că lucrezi? La Harper's Bazaar?
Ce s-a întâmplat?
Nu știu. Am zis că prefer campionatele universitare celor profesionale.
M-a făcut tâmpit și a început să mă bombăne.
E rândul tău azi.
- Teresa a fost ieri. - Iar eu probabil mâine.
- Îți dau cușca mea pentru căței. - Mulțumesc, Teresa.
Am crezut că...
Nu face pe nimeni să muncească mai mult ca el.
E primul care ajunge și ultimul...
- Barney! - Da, d-le!
- Ce crezi că e, un săptămânal? - Mă iertați, d-le.
Ce e asta?
"'Viitorul aparține omului instruit', dr. Martin Edwards...
"președintele facultății Tipps a afirmat azi, la o întrunire a consiliului..."
E procedura standard, Jim.
Comunicatul Asociației Universitare, publicat mereu.
Știu și n-o s-o mai facem.
Dacă vor să vândă ceva, să cumpere un anunț.
Gata cu articolașele academice gratis...
exceptând cele care au acordul meu.
Dar scrie "De tipărit" pe el.
"De tipărit" nu mai e valabil aici.
Cursurile astea serale nu sunt o afacere proastă.
O cucoană ce n-a avut în veci de-a face cu un ziar...
decât anunțul la cereri de slujbă...
le spune cum să devină ziariști. Le fură banii.
Amatori învață alți amatori cum să devină amatori.
D-le Gannon?
Mai târziu.
Și încă ceva...
Nu mai vreau să-i văd...
moaca ăstuia cu Magna Cum Laudae pe aici.
- Pune-l într-un loc retras. - Bine, Jim.
Într-o zi, cineva ar trebui să meargă acolo și să le arate lor.
Să vadă și fraierii ăia cât de putredă e toată treaba.
Să intre în clasă și...
În această propoziție, la cine te referi când spui "el"?
La băcan.
Nu e clar, d-le Appino. Te puteai referi la băiat.
Când scrieți articole de știri, fiți atenți la pronume...
pentru a nu încurca cititorul.
Vă rog să aprindeți lumina.
- O aprind eu. - Mulțumesc.
Facem o mică pauză în timp ce d-ra Fuller pregătește...
a doua rolă a filmului.
- Apropo, lipsește cineva azi? - Nu.
- Doar tipul cu mustață. - Mă întreb...
Nu are fișă de înscriere.
Nu? Ciudat.
Poate a greșit clasa.
Puteți fi atenți, vă rog?
Înainte să continuăm, vreau să spun că pentru început...
lucrările dvs. nu sunt deloc slabe.
De fapt, sunt chiar mândră.
Sigur nu sunt așa slabe cum le-am făcut să pară...
criticându-le de aici, de la catedră.
Dar, pe de altă parte, nici nu sunteți pregătiți pentru The New York Times.
Dacă par să fiu...
Mă scuzați că am întârziat.
Nici o problemă.
Dacă nu vă faceți un obicei din asta.
Grăbesc puțin lucrurile...
pentru că eu cred că lucrurile se învață în practică.
Scriind și analizând propriile dvs. articole...
veți observa importanța unor reguli fundamentale.
Prima fiind...
Kipling spunea foarte bine într-o poezie:
"Țin șase servitori cinstiți, care m-au învățat tot ce știu
"Se numesc: Ce, De ce, Când, Cum, Unde și Cine"
- Așa e. - Dar n-a fost Kipling, ci Emerson.
- Nu, cred că Kipling... - Vreți să verific?
Indiferent cine a fost, ideea e importantă.
Iar ideea e să ne amintim că fiecare articol trebuie să...
Îmi cer scuze, n-am vrut să sune așa de tăios, d-le...
Cum vă cheamă?
Gallagher.
D-le Gallagher, doar că avem puțin timp la dispoziție...
Nu-i nimic. Credeam doar că... Nu contează.
Nu, spuneți, vă rog.
Nu știu multe despre ziaristică, dar am crezut întotdeauna...
că e important să citezi corect pe cineva.
Fără îndoială.
Și n-ar trebui să se procedeze corect și la curs?
Aveți dreptate. La un curs de jurnalistică...
exactitatea e la fel de importantă ca punctualitatea.
A fost vina traficului din oraș.
Trebuie subliniată și importanța modului în care se trece la subiect.
Un redactor renumit a fost întrebat...
care erau cele mai importante trei lucruri...
referitoare la gazetărie.
Iar el a răspuns:
"Exactitate, exactitate și exactitate."
A fost Joseph Pulitzer.
D-le Gallagher, sunteți înscris la acest curs?
- Înscris? - Nu v-am găsit fișa.
- Nu, nu știam. - Atunci, îmi pare rău, d-le Gallagher...
dar cursul se adresează strict studenților înscriși.
Dacă doriți să vă înscrieți...
puteți să o faceți la biroul de înscrieri.
Mă scuzați.
Bună seara, d-le Gallagher.
În paragraful cinci spune: "Mulți dintre clienți."
N-ar trebui specificați?
- Aici? - Da.
Exact. Cum am spus mai înainte, d-ră Gross...
când e posibil, specificați numele.
Bine. Lumina, vă rog.
Fișa mea.
Da, bine...
Acum ce fac?
Nu prea știu ce să fac cu dvs.
Toată lumea scrie un articol de știri.
Ați putea asculta observațiile.
N-aș putea scrie și eu?
Nu, nu ar fi corect.
Nu ați ascultat discuțiile de mai devreme...
Citesc zilnic ziarele. Nu pare așa de greu.
Vă înșelați, d-le Gallagher.
O scriere bună a unui articol presupune o tehnică specializată.
Lăsați-mă să încerc. Doar nu o să-mi luați gâtul dacă încerc.
Bine.
lată faptele esențiale ale unei știri recente.
Aș dori să scrieți în jur de 250 de cuvinte.
Puteți folosi banca din spate, dacă doriți.
- Apropo, știți să dactilografiați? - Vedeți...
Nu e nici o grabă.
Dacă nu terminați în seara asta, puteți continua în weekend.
Mi se pare corect.
Nu vreau să critic pentru că...
relatarea lui a fost cu mult mai bună ca a mea...
dar nu credeți că partea introductivă a fost prea lungă?
Așa e, d-le Appino.
- Ați înțeles, d-le Cory? - Da.
Să rezumăm spunând...
că interesul cititorului trebuie captat mereu...
pe cât posibil din paragraful introductiv.
D-le Gallagher, cred că nu ați înțeles. Am spus 250 de cuvinte.
Am exprimat tot în 150. Nu e bine?
- Ba da, dar... - Știți cum se spune:
"Redactarea știrilor e literatură scrisă în grabă."
- În 5 minute? - Nu-s obișnuit cu mașina de scris.
D-le Gallagher, nu luați tema în serios.
- Nu cred că ați aprofundat subiectul. - Am făcut tot ce am putut.
- Vă rog să luați loc. - Bine, d-nă.
Vom citi articolul d-lui Gallagher.
Nu cred că îl voi putea citi la fel de repede cum l-a scris, dar...
"Un tânăr recalcitrant, pus pe jaf...
"a tras în Jerome Heffner, 62 ani, la 17.30, ieri...
"și l-a lăsat sângerând pe trotuar...
"în fața băcăniei acestuia, pe strada 110, nr 286, East.
"La câteva minute după împușcare, Rosario Salas, de 17 ani, a fost prins...
"pe o alee din spatele magazinului și adus în fața lui Heffner.
"'El e', a strigat Heffner, arătând spre Salas.
"Heffner mai fusese jefuit de două ori în ultimele 18 luni.
"'N-am mai putut suporta... '
"i-a spus băcanul rănit mortal sgt. Dan O'Rourke...
"de la Omucideri.
"'Când nebunul a îndreptat pistolul spre mine și mi-a cerut banii...
"'i-am aruncat bancnotele în față.'
"Tânărul agresor e cel mai mare dintre cei nouă copii...
"ai văduvei Hermonita Salas, de pe strada Cerdo, nr. 623.
"A fost reținut sub acuzația de crimă.
"'N-am vrut să rănesc pe nimeni', i-a spus Salas sgt. O'Rourke...
"'dar când mi-a aruncat banii în față, nu știu...
"'lumea mi-a aruncat lucruri în față toată viața.
"'Cred că n-am mai putut suporta."'
Mi se pare că dl. Gallagher merită scuze.
L-am acuzat că nu ia tema în serios și m-am înșelat.
Această primă încercare este deosebită. De fapt...
dl. Gallagher a scris unul dintre cele mai bune articole...
compuse vreodată la cursurile mele.
Acest articol cuprinde tot ceea ce v-am explicat.
Dl. Gallagher nu numai că răspunde la ce, când, unde...
cine, de ce și când, dar le exprimă într-o astfel de ordine...
că un articol de știri de rutină are impactul...
unei povestiri scurte.
Să analizăm puțin cum a construit dl. Gallagher relatarea.
În jurnalism, există două modele fundamentale...
Doamne, ce n-aș da să scriu așa.
- A făcut impresie. - A fost excelent.
Fără etichetări, ai subliniat problema întregii minorități.
- Absolut minunat. - Cred că am avut noroc.
- Ne vedem data viitoare. - Perfect.
Bună seara.
Mă scuzați. Voiam să văd dacă am lăsat vreo carte pe aici.
- Cred că nu. - Mă bucur că v-ați întors.
- Puteți rămâne o clipă? - Desigur.
Am recitit relatarea dvs...
E uimitor când mă gândesc că nu aveți experiență.
Am vândut ziare când am fost mic...
și joc poker în fiecare săptămână cu un prieten ziarist. Asta e.
E perfect.
Un singur lucru, d-le Gallagher. Pe viitor, scrieți la trei rânduri.
Așa se procedează în scrisul gazetăresc.
- Serios? - Da.
Mulțumesc, nu o să uit.
Desigur, expresii de genul "recalcitrant" sunt stereotipuri...
dar vom scăpa de aceste clișee, nu?
- Cu ce vă ocupați? - Cu hârtia. Cu tapeturi.
Cu tapeturi. Și de ce faceți acest curs?
Ce urmăriți, de fapt?
E greu de explicat.
Să fiu sincer, nici n-am vrut să vin aici.
M-a forțat șeful meu.
Șeful meu vrea să scoată un săptămânal la fabrică.
"Dottie Sprink de la transport și Harry Harper de la juridic...
"s-au hotărât să-și pună pirostriile."
Prostii de genul ăsta.
Speram ca...
Vreți să spuneți că nu sunteți interesat...
Nu am spus asta.
Dar recunosc că am fost ofticat prima oară când am venit.
Prietenul meu, reporterul...
a zis că voi da de o bufniță bătrână și frustrată...
care a învățat din manuale și n-a scris un rând.
Să iei lecții de la așa o persoană...
ar fi ca și cum ai paria pe un cal șchiop.
Atunci sunteți de acord cu scrisoarea d-lui Gannon.
Nu aș merge așa de departe... Dar ați fost foarte dură cu el...
extrem de dură și nu cred că...
Dură?
Trebuia să fiu mult mai dură.
- N-am auzit niciodată... - Nu e un pămpălău.
E văzut bine. Prietenul meu, reporterul, zice că...
e printre cei mai buni...
Dar consideră gazetăria o meserie.
Nu e o meserie, d-le Gallagher, e o profesie.
Principiile fundamentale se pot preda, ca în medicină.
Dar dl. Gannon nu e de acord! Deloc!
l-ar plăcea să vadă chirurgi operând de la 10 ani...
și învățând din greșeli.
Stați puțin. Sigur a crezut că sunt mulți neaveniți pe aici...
dar dacă ar putea vorbi cu dvs. 5 minute...
Nu o să-mi pierd timpul.
...ar ști că aveți experiență în gazetărie...
- ca și mine. - Am experiență...
ca toți profesorii din această școală.
Stați puțin, nu trebuie să mă convingeți pe mine.
Îmi cer scuze. N-ar fi trebuit să mă supăr așa de tare. Doar că...
Nici o problemă.
Dar, știți, nu înțeleg un lucru.
Care?
Cum ați putut renunța la gazetărie pentru învățământ?
Bună întrebare, d-le Gallagher.
Poate din același motiv pentru care, uneori...
un muzician vrea să devină dirijor.
Vrea să audă o sută de oameni interpretând așa cum aude el.
Poate reușesc să influențez câțiva studenți, care vor deveni ziariști...
și, în cele din urmă, redactori.
Cred că merită să încerc.
Am idei clare despre cum ar trebui să se scrie prin ziare...
și știu că s-ar putea face mult mai bine ca acum.
Uitați-vă la asta. Sânge și sex.
OBSEDATUL DE SEX ȘI SÂNGE LOVEȘTE DIN NOU
Gazetăria înseamnă mai mult decât sânge și sex.
V-a plăcut relatarea mea despre ucigaș. Era cu "sânge", nu?
Nu am spus că nu sunt de acord cu sângele, doar că...
- Dar cu sexul? - Sunt de acord și cu sexul. Dar unii...
Bună seara, d-le Gallagher.
Bună seara.
Cum?
Nu! Ascult. Repetă-mi adresa.
Fifth Avenue, nr. 979.
Cine e liber?
Gartner.
Am scris. Expediez pe cineva acolo imediat.
- Da? - Era să uit. Conferința de presă.
Vine în vizită un pompier din Rusia.
la un fotograf. Le-am spus că venim imediat.
- Ce e? - E un mod de a încheia Războiul Rece.
Punem capăt Războiului Rece? James Gannon
Vă place?
Da. Vă dau numele...
Sunt de la Curier. Aveți o profesoară Stone acolo.
Bine, instructoare. Inițialele sunt E.R.
Care e numele mic, vă rog?
Erica.
Căsătorită sau celibatară?
Bine. Faceți-mi legătura, vă rog.
Biroul d-rei Stone. Cine întreabă?
Cine? Știți...
Un moment, vă rog.
E dl. James Gannon de la Curier.
- E aici? - La telefon.
Întreabă dacă poate să treacă diseară pe aici, să vă explice ceva.
Spune-i să-mi scrie o scrisoare.
- Alo? - Scrieți o altă scrisoare.
Alo?
Bine, păpușă, dacă așa vrei să joci.
Îmi cer scuze - era Kipling.
- D-le Gallagher. - Bună ziua.
Vă mulțumesc pentru minunatele flori.
Mi-a făcut plăcere.
Nu trebuia.
Pentru că m-am înșelat cu Kipling și să mă scuz pentru data trecută.
- Am fost obraznic. - Deloc, d-le Gallagher.
E încurajator pentru un profesor să aibă un student cu o minte ascuțită...
care să te stimuleze cu întrebări.
În acest caz, aș mai avea o întrebare.
Ce ar trebui să fac ca să mă mai rețineți după ore?
Mă întrebam dacă puteți rămâne după cursuri...
pentru o conversație privată.
Vreau să vă fac o propunere, d-le Gallagher.
- Bună, Gallagher. Ce mai faci? - Bine.
Biroul d-rei Stone. Alo?
E în sala de conferințe cu cineva, d-le dr. Pine. Dar o sun.
Sigur nu se va supăra.
Nu e nici o problemă.
Crezi că faci rost de bilete?
Dacă poți, mi-ar face plăcere. Poftim?
Da, sună-mă, te rog.
Îmi cer scuze. E foarte nostim.
D-le Gallagher, cred că v-am spus...
că decanul a fost foarte impresionat de articolul dvs.
Crede că oricui cu capacitatea dvs. înnăscută...
ar trebui să i se acorde privilegiul de a munci suplimentar.
- Asta e propunerea? - Da. Gândiți-vă puțin.
Aveți șansa să faceți două semestre în unul singur.
- Nu... - Va trebui să luați lecții în particular.
Aș lucra cu dvs. îndeaproape.
În acest caz...
Aveți liber în timpul zilei?
Nu, mă tem că va trebui să lucrăm seara.
Bine. La plecare...
d-ra Fuller vă va face un program.
Să vedem...
Ce fel de subiect ați dori să atacați?
- Să zicem... - Vreau ca dvs. să...
simțiți pulsul jurnalismului de investigație.
Să învățați să extrageți faptele și motivele ascunse.
Dezvoltați relatarea scrisă.
Faceți o relatare interpretativă de aproximativ 2.000 de cuvinte.
E enorm de mult de muncă.
- Nu-i așa? - Așa e.
Dar cum spunea tatăl meu: "Un reporter trebuie să asude mult...
"înainte să poată transpira."
Îl tot pomeniți pe tatăl dvs. Cu ce se ocupa?
A condus un ziar regional.
Nu știu prea multe despre lucrurile astea...
dar prietenul de care v-am vorbit, reporterul...
spune că nimănui nu-i pasă de un lucru reformulat.
Deja nu mai e de actualitate.
Compunerea unui alt articol e ca și cum am face salată din frunze veștejite.
Mă scuzați că vă spun, d-le Gallagher...
dar gazetăria practicată de amicul dvs. s-a terminat cu Prohibiția.
Nu e vorba de o reformulare.
Mă refer la motivația din spatele întâmplării.
Acesta e rolul unui ziar în lumea actuală.
Televiziunea și radioul anunță faptele la câteva minute după producere.
Ziarele nu pot ține pasul prin simpla relatare a faptului.
Dar pot și trebuie să spună publicului de ce s-a întâmplat.
De ce e așa de interesant articolul dvs.?
Vă spun eu. E vorba despre motivul lui Salas de a împușca.
Ascultați.
"Dar când mi-a aruncat banii în față, nu știu...
"lumea mi-a aruncat lucruri în față toată viața.
"Cred că n-am mai putut suporta."
Dar a spus-o acolo. Eu am inclus-o în articol.
Tânărul Salas a dat un răspuns neclar, înverșunat, chinuit.
Dar în spatele acelui de ce sunt mii de alte motive.
Unul peste altul, au dus la violență.
S-a întâmplat pentru că face parte dintr-o minoritate...
ce se luptă cu problema complexă a asimilării?
A creat întreaga societate climatul pentru această tragedie?
D-le Gallagher, acolo afară se găsesc unele răspunsuri.
Dosare ale Departamentului de Imigrări, unghere întunecoase în Central Park...
blocuri vechi, școli supraaglomerate...
pușcării, secții de poliție.
E datoria dvs. să încercați să le găsiți.
Așa ceva citești când aștepți rândul la dentist.
Tipul ce își face loc în metrou, după o zi grea...
care se ține cu o mână de bară și cu cealaltă ține ziarul...
nu vrea să fie amețit cu explicații greoaie...
Omul din metrou e mai curios decât bănuiți. Întrebați pe oricine...
cu excepția prietenului dvs. depășit...
și veți afla că, în zilele noastre, omul obișnuit vrea să știe de ce.
Vă rog, d-le Gallagher, nu vreți să încercați să scrieți?
Bine.
Dar n-am putea merge undeva să bem o cafea...
- și să mai vorbim? - Nu, mulțumesc.
Trebuie să merg acasă. Am mult de citit...
Doar câteva minute. Poate îmi puteți arăta cum să încep.
Nu, acesta se numește comentariu editorial și vreau părerea dvs.
Știu că am... Mă scuzați.
Alo? Ai luat biletele. Minunat.
M-am gândit că s-au epuizat de mult.
Ești minunat.
Cum?
Adorabil. Da. Așteaptă puțin, te rog.
Bună seara, d-le Gallagher, și succes.
Da, la ce oră să te aștept?
- Bună seara. - Bună seara.
Cred că e formidabil.
Trebuie să mă treceți pentru o ședință serală.
- Mi-ar conveni mâine seară. - Să vedem.
Nu, mâine seară e d-rul Pine. Sâmbătă seară, d-rul Pine.
Ce e cu doctorul ăsta? E bolnavă?
Marți la 21.30.
Ar fi mai bine la 19.00.
Poate putem să luăm cina împreună...
21.30.
Concert, dr. Pine, marți. Notez imediat.
Da, vin imediat.
Sunteți programat miercuri la 21.30.
lată relatarea lui Jim Bacon.
Dramă.
Îmi pare rău, Jim, n-am un sfanț.
N-am jucat nici în seara asta. Ceva nou?
Nimic interesant.
O bombă artizanală într-un vestiar din Grand Central.
- Nici o pagubă. - Probabil e același diliu.
Spune-mi, de ce ar face cineva așa ceva?
Ce mai contează? A făcut-o.
Adu-mi niște cafea, te rog.
Trebuie să existe un motiv. Mă tot întreb: "De ce?"
Bill, am nevoie de informații despre situația locală a portoricanilor.
- Verific decupajele? - Nu.
Știu ce avem în arhivă. Îmi trebuie ceva mai detaliat:
date de recensământ pe venitul familial, locuințe pentru populație, șomaj...
sondaj pe teme de discriminare, statistici ale poliției...
Ca pentru un comentariu editorial?
Exact așa.
Mă îndoiesc că avem ceva recent. Nu folosim niciodată.
Pot face rost mâine dacă...
Îmi trebuie în seara asta.
De ce?
Mă duc la școală. Trebuie să-mi fac tema.
La o așa întrebare prostească, așa răspuns.
Da.
D-le Gannon?
Mă scuzați, dar am auzit fără să vreau...
Și?
Cred că am ceea ce vă interesează.
- Unde? - Aici, în birou, d-le.
Sunt multe date despre problema portoricanilor.
Devine tot mai incendiară.
Ai ceva despre puștiul care l-a omorât pe băcan pe strada 110?
Salas. Da, d-le.
Fă un comentariu editorial de 2.000 de cuvinte...
despre factorii și situația...
- ce au dus la crimă. - Bine, d-le.
Arată-mi paragraful introductiv când termini.
Bine, d-le.
Nu-mi iese din minte, d-le Gannon.
Ce anume?
De ce face un tip una ca asta?
Poate era supărat pe viață, de aia.
Și eu sunt supărat pe viață, dar nu mă duc să plasez bombe.
Aș dori legătura cu biroul d-rei Erica Stone.
Trebuie să existe un motiv ascuns.
Bomba era grea. A obosit să o tot care după el...
așa că a lăsat-o în vestiar. Costă o nimica toată.
Alo? Cu d-ra Erica Stone, vă rog.
A plecat acasă.
Îmi pare rău, d-le Gallagher, nu vă pot da adresa.
Nu fără permisiunea facultății.
Dar am terminat primul paragraf al temei...
și voiam să trec pe la ea câteva minute...
să văd dacă sunt pe drumul cel bun.
Dacă vă întrebați dacă ați luat primul virajul, aflați că nu.
D-rul Hugo Pine accelerează puternic pe turnantă. Bună seara!
Dr. Hugo Pine.
- Cum stăm cu scrisorile de la fani? - Bine. Tocmai am primit altele.
Mulțumesc.
Bună, Barney.
- Cum te simți în dimineața asta? - Bine.
S-a primit o corespondență bogată azi-dimineață.
- Bună dimineața. - Bună dimineața, Harold.
Află tot ce poți despre el.
Dr. Hugo Pine.
P-I-N-E?
Da. Grăbește-te, Tess.
Uitați restul articolului despre Salas.
- Ai stat toată noaptea? - Da, d-le.
Ar fi trebuit să termini mai repede.
Cât îți ia să spui că avem nevoie de locuințe mai bune...
spații mari de joacă și multe școli?
Am vrut să vorbesc cu mama lui Salas.
Am ajuns acolo când încă dormeau.
Am dorit să aflu ceva. Am avut dreptate.
Locuiau opt persoane într-o cameră. E împotriva legii.
Proprietarul e un escroc.
Există o limită de 40$ pe cameră...
dar el mai ia 40$ pe sub mână.
De acei 40$ avea nevoie băiatul când l-a omorât pe bătrân.
Bine.
- Cum te cheamă? - Harold Miller.
Bine, Miller.
Roy, adu-l pe Miller înapoi, la biroul din față.
Bine, Jim.
- Gannon. - Uite ce am găsit...
despre d-rul Hugo Pine.
"Consultant special, Război Psihologic, armata americană.
"Membru, Comitet Executiv la spitale de boli nervoase.
"Președinte, Comisia de Anchetă a Primăriei în delincvența juvenilă.
"Șeful..."
Când a câștigat premiul Nobel?
Scrie și cărți.
Da, cred că mi le-ar putea trimite de la librărie.
Vreuna în mod deosebit?
Tot ce a scris. Bine, mă ocup imediat de asta.
Gladys, fă-mi legătura cu librăria.
Mulțumesc mult.
Bine.
Ce sunt astea?
Cărțile comandate, ale d-rului Hugo Pine.
- Am spus un exemplar din fiecare. - Asta și aveți.
Poftim nota de plată. 83,40$.
"Manifestările psihoneurotice ale modelelor culturale aberante."
Vreau să recuperez lecturile pierdute.
"Mintea într-un mediu primitiv."
"Simptome și sindromuri"?
Da, gen Burns and Allen.
"Efectele frustrării asupra femeii americane."
Asta e povestea vieții mele. Trebuie s-o citesc.
"Formulare și"... Tipul ăsta scrie în dodii?
Cred că i-au trebuit vreo 60 de ani să scrie toate astea.
Da!
Fără suspendare pentru comportament urât.
Cred că bătrânul se pregătește de pensionare.
Stați așa. Uitați o poză a tipului.
Măiculiță!
Ce e asta?
Nu mai muncește nimeni aici?
- O voi citi în pauza de prânz. - D-le Gannon?
- Da? - Mă întrebam dacă...
Roy mi-a spus că nu-l deranjează dacă nu vă deranjează pe dvs...
să încerc să scriu câteva necrologuri.
Da, cred că e o idee bună.
Uite cu cine poți începe: cu d-rul Hugo Pine.
Cum a murit?
Încă nu m-am hotărât.
Cinci litere pentru un papagal neozeelandez.
Știu că nu am programare la dânsa...
dar vreau să o văd câteva minute.
Citește articolul dvs. Vă primește după ce termină.
Dar vreau să o văd din alt motiv. Nu durează mai mult...
- Îmi cer scuze. - Intrați.
D-le Gallagher, sunt așa de entuziasmată de articol.
- Mulțumesc. - Ați făcut o lucrare fantastică.
Tocmai am comparat-o cu celelalte relatări și...
Nu știți ce înseamnă pentru un profesor să întâlnească pe cineva ca dvs.
Nu a fost așa bine. Mi s-a părut foarte lung.
Se pot aduce câteva îmbunătățiri.
Mi-ar plăcea să stau cu dvs. și să lucrez...
Bine. Pot să-mi scot haina?
Nu, îmi pare rău, dar sunt invitată la cină. E ziua unui prieten.
De fapt, am întârziat. Dar, înainte să plecați...
- vreau să-mi promiteți ceva. - Ce anume?
Că renunțați la tapeturi...
și vă apucați de gazetărie.
- Nu cred că... - Vă voi ajuta cât voi putea de mult.
D-le Gallagher, n-am mai rugat nici un student de la seral să facă asta.
Sunt așa de sigură în cazul dvs.
Lucrările pe care le-ați scris pot fi tipărite...
- de orice ziar din oraș. - Înainte de a face un astfel de pas...
nu ar trebui să studiez mai mult?
N-am spus că pot apărea mâine.
- Abordăm alte subiecte? - Desigur.
- Engleza. De asemenea, istoria. - Dar psihologia?
Nemaipomenit.
Vreun curs special sau vreun profesor?
E cam târziu pentru acest semestru, dar d-rul Pine predă aici.
O personalitate eminentă a acestei țări.
Nu, nu-mi prea plac ăștia tobă de carte.
- Hugo o să-ți placă. - Hugo?
D-rul Pine.
E un tip încântător, modest, adorabil.
Da.
Cu el iau masa în seara asta.
Am să-i vorbesc de asta.
Sunt convinsă că ne va da o idee.
- Fără îndoială. - Dar, d-le Gallagher, credeți că...
într-o zi, vă veți gândi să renunțați la activitatea actuală?
Într-o zi? Renunț chiar acum.
E clar că mi-am pierdut timpul.
D-le Gallagher, sunt încântată.
Să dăm mâna.
D-le Gallagher!
La revedere, d-nă profesoară.
Trabucuri? Țigări?
De care doriți, d-le?
Fetele tre' să știe de cheltuieli deductibile, "câștige" de capital...
chestii d-astea, sau ajunge să lucreze pentru guvern.
Ce părere ai?
- Despre ce? - Nu contează.
Ai stat pe gânduri toată ziua.
O cunoști?
Oarecum.
Cine e individul care e cu ea?
E seducător! Cred că e de la Hollywood.
E psiholog.
Nu mai spune!
Ca să vezi!
Asta arată că aparențele înșeală.
Jim, ce e un psiholog?
Un tip care dă tot felul de sfaturi despre lucruri pe care nu le cunoaște.
Are mai multe diplome decât o universitate.
Știe șapte limbi. A citit toate cărțile.
Și ce-i cu asta?
Dar nu are nici un fel de experiență.
Nu a luat-o de jos ca să promoveze.
Doar așa se poate învăța.
Ai așa de multă dreptate, Jim. Uită-te la mine.
Ce s-ar alege de mine dacă aș citi?
Trebuie să mă duc să mă dezbrac.
Vii la mine după aia?
Vorbește-i despre altceva decât psihologia...
și pun pariu că e un nătărău plictisitor.
Nu te înfuria pe mine.
Eu am multă experiență.
Asta îmi place la tine.
Vii la sfârșit?
S-a făcut.
M-am gândit să trec și să urez "La Mulți Ani".
D-le Gallagher, ce amabil sunteți. Vi-l prezint pe d-rul Pine.
- Încântat de cunoștință. - Asemenea.
Dânsul e elevul vedetă de care îți spuneam.
- Da. - E avansat.
Vreți să beți ceva cu noi?
Cu plăcere. Whisky.
- Erica? - Nu, mulțumesc.
- Chelner. - Da, d-le.
Două whisky.
- Unde e prietena dvs.? - Cine?
D-ra DeFore? S-a dus în culise. Cântă aici.
E foarte drăguță.
- Și foarte talentată. - Sunt convinsă.
O persoană încântătoare, modestă și adorabilă.
Felicitări pentru Simptome și sindromuri.
- Cred că a fost un bestseller. - Ați citit cartea?
- Ca toată lumea, de altfel. - Mă îndoiesc.
N-am reușit s-o termin nici eu.
D-ra Stone mi-a spus că v-ar interesa...
să faceți un curs introductiv de psihologie.
Nu, m-am răzgândit. E o pierdere de timp.
Sunt de acord. Cursurile sunt teribil de plicticoase.
Știu asta pentru că eu le predau.
V-aș putea sugera un curs de citit.
Obțineți de două ori mai mult într-un timp mai scurt. V-ar plăcea.
N-ați avea de citit nici o carte a mea.
Trabucuri? Țigări?
- Noroc! - Noroc!
Noroc.
Trabucuri?
Dă o lovitură puternică, directă, fuge și atinge a doua bază...
plonjează și atinge alergătorul în drum spre bază.
Asta era în 1921.
Singura eliminare triplă fără ajutor din istoria campionatului.
- Se numea Bill... - Wambsganss.
Da.
N-a fost campionatul din 1920?
'21.
Nu, a fost cel din 1920, dacă mă gândesc bine.
Îmi amintesc că am citit. Cleveland contra Dodgers.
Indians au luat 5 meciuri.
Anul ăla, s-au jucat prima oară cinci partide din nouă.
Au făcut-o din nou în 1921, dar în anul următor au revenit...
la patru din șapte. Chelner! Un alt rând.
Eram pe pod. Amiralul și cu mine ne-am uitat...
și am văzut un kamikaze îndreptându-se direct spre Enterprise...
- în picaj... - Ce coincidență!
Eram pe Enterprise în perioada aia.
Ce zi a fost!
Eram pe puntea superioară în momentul acela.
- Eram de serviciu... - Dansați?
Sigur. Mergeți.
E mambo.
- Ce s-a întâmplat? - E prea aglomerat.
Nu pare deloc periculos. Ți-ai pierdut simțul aventurii?
Vă rog să ne scuzați.
Se pregătesc să înceapă spectacolul de varietăți.
- Bine. - Noroc.
- Aceeași masă? - Triplu de data asta.
- Unde bagă atâtea? - Unde-l băgăm noi pe el?
Încercați. E foarte simplu.
Dar dvs., d-le?
Voi încerca.
E un ritm tribal Watutsi. Se cântă pentru sărbătorirea victoriilor.
Pentru Watutsi.
Iar acum o mică digresiune de la ritmul afro-cubanez.
D-nelor și d-nilor, fata care a inventat rock 'n' roll-ul.
D-ra Peggy DeFore!
În campusul universitar, pe scenă
Am fost aleasă regină
Și la anatomie am primit un calificativ
de decan personal oferit
Înnebunindu-l pe acel profesoraș
cu extraordinarul
științificul meu creieraș
Eu sunt fata
Da, sunt fata
Eu sunt fata
care a inventat rock 'n' roll-ul
Eu sunt domnita
E de mustrat cuconita
Da, eu sunt fata
care a inventat rock 'n' roll-ul
Ați auzit de cafeaua solubilă
Ați auzit de ceaiul solubil
Poftim, băieți, clătiți-vă ochii
cu această fetișcană solubilă
Căci eu sunt cea mai cea
La mine cu toții vă uitați
Eu sunt fata
care a inventat rock 'n' roll-ul
Eu sunt fata care a lansat rock-ul
Rock 'n' roll
Nu vă temeți. Se întoarce.
- Chiar că e talentată. - Da.
- Doamne! - Să vă ajut.
Îmi cer scuze.
- Poftim. - Nu-i nimic.
Mai comandăm un rând. Chelner!
Cred că am băut destul, d-le Gallagher.
Ce e, nu mai rezistați?
E un lucru ciudat.
Am făcut niște cercetări despre aspectele psihologice ale beției.
Mi-am dezvoltat un fel de control mental al efectelor băuturii.
Pot să beau oricât și nu mă afectează în nici un fel.
Nici pe mine nu mă infectează!
- Mulțumesc. - A fost minunat.
Chelner!
- Plecați și voi? - Da. Vă ducem cu mașina?
Nu e nevoie.
E în ordine.
- Aveți nevoie de ajutor? - Nu, mă descurc. Cheamă un taxi.
Da, d-le.
- Hai să te ducem acasă, bătrâne. - Nu-mi spune mie bătrâne!
- Mă descurc singur. - Cu siguranță.
Ai nevoie doar de puțin oxigen.
Inspiră adânc de tot. Așa.
Hugo, te simți bine?
- Pot să intru? - O clipă.
Intrați.
- Asta ajută? - Da. mulțumesc.
Pentru el? Nimic nu-l mai ajută pe el.
Cum vă simțiți?
Nu mi-am revenit niciodată așa de repede din beție.
Imaginea lui în șanț a avut efectul unei băi turcești.
Nu am... Cum s-a întâmplat?
Oxigenul. Are mereu efectul ăsta.
Vai de mine, avea un curs la 8.00, mâine dimineață.
În nici un caz mâine.
De ce nu încerci să treci și pe verde?
O să trăiești o experiență deosebită!
Ați avut dreptate în legătură cu Pine. E un tip pe cinste.
- Așa e. - Le știe pe toate.
- Uneori poate fi stresant. - Stresant?
Da, îți dorești să mai dea și greș. Măcar o dată.
În seara asta, cel mai mult mi-a plăcut când a căzut în nas.
- Înțelegeți ce vreau să spun? - Da, înțeleg.
Doamne!
Greșelile accidentale ne fac să părem ființe umane.
- Ca pe dvs. - Pe mine?
În seara asta, la mine în birou.
Nu vreau să vă încurajez, mă înțelegeți.
Nu, sigur că nu.
Relația dintre profesor și student este foarte complexă.
Foarte.
Trebuie să fii prietenos...
dar să menții distanța în același timp.
Sigur.
Altfel cum poți...
să menții disciplina?
Ar fi greu.
Îți mulțumesc că m-ai adus acasă.
A fost drăguț din partea ta și am avut...
- O ceașcă de cafea? - Nu mi-ar strica.
Vrei să vezi priveliștea?
Dacă te apleci suficient, e chiar frumoasă.
Nici aici nu-i rău.
Aș putea să o omor pe secretara ta.
Mă făcuse să cred că tu și doctorul...
urma să intrați în statistica cuplurilor.
Hugo?
Eu și cu Hugo colaborăm la o carte.
Da. Factorii psihologici ai cititorilor de gazete.
Un titlu cam obraznic.
Îți ofer și altceva la cafea?
Poți pune masa, dacă dorești.
- Sigur nu deranjez prea mult? - Durează un minut. Solubil...
Acum ai auzit de cafeaua solubilă. Știu că ai auzit și de ceaiul solubil.
Poftim, băieți, clătiți-vă ochii
cu această fetișcană solubilă
- Nu o știu de mult timp. - Serios?
E prietenă cu reporterul de care ți-am spus.
Așa ai cunoscut-o.
Căci eu sunt fata
care a inventat rock 'n' roll-ul
O fată de treabă. Își întreține mama invalidă.
Chiar așa? Ce drăguț.
Căci eu sunt cea mai cea
La mine cu toții vă uitați
Da, eu sunt fata
care a inventat rock 'n' roll-ul
Încă ceva. Scoate-mi cuțitul din spate.
Eu sunt domnita
E de mustrat cuconita
Da, eu sunt fata
care a inventat rock 'n' roll-ul
E liberă lunea. Ai putea să-i ții locul.
Cred că ar fi plăcut.
Voi invita toată clasa.
- De unde iau alt scaun? - De acolo dinăuntru.
Eu sunt domnita
E de mustrat cuconita
Da, eu sunt fata
care a inventat rock 'n' roll-ul
JOEL BARLOW STONE REDACTOR ȘI DIRECTOR DE ZIAR
"Joel Barlow Stone."
Joel Barlow Stone a primit...
Premiul Pulitzer pentru Gazetărie...
M-ai descoperit, nu?
Joel Barlow Stone. Erica Stone.
Cu ce s-a ocupat tatăl tău? A condus un ziar regional.
- Asta a și făcut. - The Eureka Bulletin.
Un ziar citit în toată lumea.
- N-am făcut legătura. Tu și cu... - Mă bucur.
Măcar știu că nu ai venit la curs pentru că sunt fata tatei.
Cel mic de acolo e editorialul scris când a câștigat premiul Pulitzer.
Prima pagină din Bulletin, ultima ediție.
Dacă vrei să vinzi ziare mâine, indu în eroare.
Dacă vrei să vinzi ziare zece ani de acum încolo, fii onest...
Ținea asta pe birou de când mă știu eu.
Ce e?
Nimic.
Mă simt ca un pretins inventator...
cotrobăind prin atelierul lui Edison.
Lumea vorbește mereu despre el ca despre un monstru sacru.
Știi ceva?
Se îndărătnicea, ca un locuitor tipic din Indiana, să aducă adevărul la iveală.
Cred că ți-ar fi plăcut, Jim. Știu că și el te-ar fi plăcut.
Nu i-am citit ziarul, dar am citit despre el.
Am maldăre de ediții vechi.
O să le parcurgem împreună într-o zi.
Crede-mă, e un studiu în sine.
Sunt convins.
Despre asta scriu cu d-rul Pine în carte.
Vreau să arăt de ce era The Bulletin așa de bun.
E un fel de model de jurnalism pentru formarea studenților.
Te întrebasem de ce te-ai apucat să predai.
Acum înțeleg.
Da, vreau să transmit ideile sale. Ce însemna jurnalistica pentru el.
Jim, aș vrea să-l păstrezi tu.
Ar trebui să aparțină unui ziarist bun. Tu o să fii.
Tata mi-a spus mereu că sunt mai bună să...
miros ziariști decât să scriu.
- Nu pot. - Sigur că poți.
Consideră-l o mită.
- O mită? - Da.
Ca să rămâi la hotărârea pe care ai luat-o în seara asta.
Știu că nu e ușor să renunți la o slujbă stabilă pentru ceva...
ce pare riscant. Dar am multă încredere în tine, Jim.
- Vreau să te ajut să începi... - Nu.
- Fac orice... - Nu pot...
Dar vreau să o fac. Nu înțelegi?
Jim...
azi-dimineață erai doar un elev talentat.
Dar, în seara asta...
cred că ni s-au deschis porțile.
Vrei niște gem de zmeură?
Avem niște...
ouă jumări.
Sau un sandviș cu șuncă și roșii?
D-le Gallagher, ești cam greu de mulțumit.
Ăsta a expirat.
Ce zici de niște clătite?
Dacă pot să spun asta, fac niște...
Jim?
Bună dimineața.
Mahmur?
Să numești starea mea...
mahmureală e ca și cum ai numi un uragan...
o ușoară rafală de vânt.
Îmi pare rău că nu te-ai dus la cursul de la 8.00.
S-ar putea să nu mă duc tot semestrul.
Ce vrei?
Doream să văd cum te simți. Mă întrebam dacă...
Pot să-mi torn cafea?
Dacă nu zdrăngăni ceașca de farfurie.
Te rog.
Am încercat să mă dreg în diverse feluri după o beție, dar asta e cea mai...
Rețeta asta mi-a dat-o un antropolog. E...
o poțiune folosită de un trib de canibali din Insulele Melaneziei.
Beau poțiunea asta după ce au mâncat un dușman otrăvit.
Ar trebui făcută cu ou de șopârlă.
Dar nu le poți avea pe toate.
Ce vrei, de fapt?
- Am un prieten... - Te rog...
nu striga.
Nu am strigat.
Vocea ta îmi sună acum de parcă ai vorbi prin portavoce.
Ești un expert în comportament uman.
Așa am crezut și eu până aseară.
Ai studiat reacțiile indivizilor în anumite condiții.
Și ale șoarecilor.
Prietenul ăsta al meu...
Max Minnick...
a venit la mine zilele trecute pentru...
o problemă personală. Voia sfatul meu.
N-am știut ce să-i spun.
Am senzația că, dacă nu se poartă exact cum trebuie...
a încurcat-o.
A întâlnit o tipă...
Asta chiar că e o problemă.
L-aș sfătui să...
A, mai era ceva?
Așadar...
tipa asta îl știa pe Max doar după nume și îl ura de moarte.
Pentru a putea ajunge undeva, acesta folosea un nume fals...
Max Martin.
Se înțeleg de minune...
dar nu poate continua așa.
Ce ar trebuie să facă?
Depinde.
E îndrăgostit de ea sau e doar o iubire trecătoare?
A început cu o propunere de moment, dar nu a...
Cred că se poate spune că era oarecum îndrăgostit.
Are de gând să se căsătorească?
Nu, Max nu e genul care să se însoare.
Dar n-a profitat de ocazia asta de moment.
Prin urmare, e evident că Max simte afecțiune...
și respect față de această domnișoară.
Sigur că da. Nu e una din alea.
În acest caz, e foarte posibil ca...
un acord respectabil...
cum ar fi căsătoria, să nu i se pară așa de respingător.
N-am crezut niciodată că Max...
Poate ai dreptate, d-re.
Poate că Max are mai multă forță morală și e mai onest decât crezi.
S-ar putea.
Scuză-mă.
Le iau eu.
Ce ar trebui să facă Max, d-re?
Date fiind împrejurările, l-aș sfătui să fie cinstit...
și să dezvăluie totul.
Așa ar trebui, nu?
Dacă ea e pe jumătate cum crede el, va înțelege și îl va ierta.
La urma urmelor, omul e același.
Și-a schimbat doar numele ca să-și ascundă vinovăția.
Dar trebuie să o facă imediat.
Da.
Dacă află singură, Max rămâne vax.
Bine. Mulțumesc.
O să-i spun lui Max.
- La revedere, d-re. - La revedere, Max.
Cum te-ai prins?
Oi fi eu mahmur, dar nu sunt inconștient.
Dar n-am spus nimic ce ar fi putut...
Uiți de seara trecută.
- Nu am spus nimic aseară care... - Dar a spus ea.
Cum am luat-o de acasă, mi-am dat seama...
că apăruse un element nou.
Primul lucru, a uitat să-mi ureze "La Mulți Ani".
Nu vorbea decât despre noul ei student special.
De fiecare dată când schimbam subiectul, revenea la el.
Serios?
În mod constant, d-le Gallagher sau Minnick, sau cum te-o fi chemând.
De fapt, mă numesc Gannon.
Gannon din scrisoarea injurioasă?
Știi și despre asta?
Mi-a arătat-o imediat ce a primit-o.
l-am spus ce să le spună elevilor ca replică.
Așadar tu ai fost!
Ai spus lucruri urâte despre mine.
Nu, n-a folosit răspunsul meu, pentru că eu eram de acord cu tine.
Pentru mine, gazetăria e...
ca o mahmureală.
Poți citi ani de zile despre asta, dar până nu lucrezi la fața locului...
nu ai idee despre ce înseamnă cu adevărat.
Așa credeam și eu...
dar trebuie să recunosc că încep să cred că are un rol...
și educația asta.
Finalul scrisorii mi s-a părut plin de...
puerilitate, culpabilitate și instabilitate...
prezentându-te din punct de vedere psihologic...
ca pe o harababură.
Stai puțin.
Nu are rost să mă lovești. Oricum sunt pe moarte.
Lăsa-mă în pace, să-mi dau ultima suflare liniștit.
La revedere. Nu trânti ușa.
Încă ceva.
Nu te simți vinovat că ai leșinat aseară.
l-am dat 5$ chelnerului să-ți fortifice băutura.
Acum înțeleg.
Eu i-am dat doar 2$ să o fortifice pe a ta.
- Jim, te-a căutat colonelul. - Bine.
- Jim, vrea să te vadă colonelul. - Bine.
- Jim, te-a sunat colonelul. - Știu.
Barney!
Gladys, vreau...
Da, știu, m-a căutat. Fă-mi mai întâi legătura asta.
D-ra Erica Stone, Plaza 3-5-5-9-8.
Exact.
Sună frizerul și spune-i că vin într-o oră să mă tund și să-mi tai unghiile.
Bună dimineața, d-le Gannon.
Du pălăria la curățat și întins pe calapod, iar asta la călcat.
Ce e? Nu se mai poate curăța omul o dată pe an?
Am niște apă de colonie în vestiar.
Da?
Nu e?
Gladys, fă-mi o favoare. Spune-i florarului să-i trimită trandafiri.
Știe adresa. Să scrie pe bilet:
"Te iau la 18.30." Semnează "Jim".
Da, mă duc acum la colonel.
Să intre.
Anulează-mi întâlnirea de la prânz. Nu cred că ajung.
Mă bucur că ai venit, Jim.
Vreau să-ți prezint pe cineva.
Tatăl ei a fost un vechi prieten al meu.
Erica, ți-l prezint pe Jim Gannon...
cel mai bun redactor-șef, după părerea mea.
Jim, dânsa e d-ra Stone. Predă jurnalistică, așadar...
e oarecum în branșă, nu?
D-ra Stone a venit să-mi ceară o favoare.
E foarte entuziasmată de un student, un tip pe nume...
cum se numea?
- Gallagher. - Exact.
Se pare că acest Gallagher e nemaipomenit.
D-ra Stone mi-a adus câteva materiale de-ale lui.
Foarte bune, spune dânsa. Le voi citi diseară.
Se pare că știe toată lumea că ești...
reticent în ceea ce privește angajarea personalului cu studii.
D-ra Stone știe foarte bine asta.
Dar crede că acest tip este atât de bun...
că ar putea fi cel care să-ți schimbe atitudinea.
Colonele...
aș putea vorbi câteva minute cu d-ra Stone?
- Desigur. - Între patru ochi.
Vreau să rectific eventualele idei preconcepute la adresa mea.
O idee nemaipomenită. Ți-o aduc în câteva minute.
Mai avem câte ceva de vorbit.
- Dar, colonele... - Mulțumesc pentru cooperare.
Știi de la cine am primit azi o scrisoare? John Baldwin.
Un vechi prieten al tatălui tău.
Îmi amintesc când am mers toți trei în Europa.
S-a întâmplat în 1927.
Ascultă-mă, Erica, înainte de a izbucni, vreau să...
Ce e? Nu ești furioasă?
Nu, nu sunt furioasă.
Mă simt rănită...
de parcă aș fi fost lovită.
- Îmi pare rău, Erica, voiam să... - Nu e nevoie de explicații, d-le Gannon.
Sunt convinsă că a fost o farsă amuzantă pentru colegi și pentru dvs.
Ați pariat probabil câțiva dolari că puteți face...
profesoara să pice de fraieră.
Ați reușit.
De ce nu vă duceți să vă luați banii și mă lăsați în pace?
Recunosc că a început totul ca o glumă, dar nu pentru mult timp.
De ce crezi că am plecat așa de brusc de la tine, aseară?
Sunt convinsă că ați avut mustrări de conștiință. Nu cred...
Nu vreau să te rănesc mai mult decât am făcut-o deja.
Nu contează ce mi-ați făcut mie.
Ceea ce le-ați făcut celorlalți e incalificabil.
Își plătesc cu greu orele de curs.
După ce muncesc din greu, toată ziua, la serviciu...
învață sau vin la cursuri, pentru că vor să sacrifice orice...
- pentru a deveni puțin mai învățați. - Stai puțin...
Nu mă aștept să înțelegeți, d-le Gannon.
Sunteți un prost...
și cred că sunteți mândru de asta.
Ceea ce vă face să deveniți crud.
Dacă ați terminat, pot pleca?
Ați terminat acum?
Roy, uite articolul despre Federația Femeilor.
Ce părere ai, Jim?
Fă cum crezi de cuviință.
Am greșit cu ceva?
Nu.
Țipă la mine, înjură-mă, dar, te rog, nu sta mut și nu fi politicos.
Nu-ți stă în fire, Jim.
Scuză-mă. O să fiu mai atent.
Sunt ca și noi, d-le Gannon.
- Pune-le în dulap, te rog. - Bine, d-le.
Măcar e umedă și caldă, Jim.
D-le Gannon?
Da.
Vreți să citiți anunțurile mortuare? Roy mi-a spus că nu sunt rele.
Când aveți timp.
Barney...
ia loc puțin.
Barney...
m-am gândit îndelung...
și am ajuns la concluzia că mama ta are dreptate.
Cred că ar trebui să mergi și să termini școala.
- Mama mea... - Hai să punem altfel problema.
Vei face o pauză de câțiva ani...
- și când vei vrea să te întorci... - Nu plec.
Atunci va trebui să te concediez.
Tocmai când am început?
Nu o să-ți strice învățătura...
poate o să-ți prindă foarte bine.
Ce nu vă place la asta? Numiți un lucru.
Cum se scrie cuvântul "filantrop"?
Dvs. cum ați învățat să-l scrieți?
Așa cum am învățat să scriu și restul.
Literă cu literă.
Dar calea cea mai grea nu e mereu cea mai bună.
Nu știu dacă e vreodată.
Mi-ați spus întotdeauna că experiența e lucrul cel mai important...
Experiența e jocheul. Pregătirea e calul.
O să afli că sunt mult mai multe locuri pe lume...
în afara acestei redacții.
Aici petreci doar opt ore pe zi.
Cu puțin noroc, dormi alte opt.
Îți mai rămân încă opt ore să discuți...
cu ceilalți despre diverse lucruri.
Dacă nu știi altceva în afară de gazetărie...
o să te scuzi și o să pleci de la masă.
Am petrecut o treime din viață...
mergând, stând și întorcându-mă de la toaletă.
Iar cu tine nu se va întâmpla la fel.
Ești concediat!
- Max a fost vax. - Știu, m-a sunat.
Am încercat să-i zic de accesul tardiv de sinceritate, dar n-a vrut să asculte.
Te întrerup din lucru?
Nu, încerc să mă distrag într-un fel.
Am citit niște exemplare mai vechi din ziarele tatălui ei.
Mă documentez pentru cartea pe care o scriem împreună.
Nu, nu te îngrijora. O să te ierte în cele din urmă.
Nu.
Când îți atârnă fără vlagă în brațe...
s-a terminat.
Prostii.
Mai întâi va trece prin faza de indignare, reacție tipic feminină...
apoi indiferență, apoi confuzie, apoi insomnie.
În final, îți va accepta scuzele retroactiv.
Nu e vorba despre ce i-am făcut eu.
Ci despre ce mi-a făcut ea mie.
Înainte disprețuiam doxele, precum ea sau tu.
Ei bine, m-am înșelat. Doamne, cum m-am înșelat.
Dar măcar m-am înșelat complet.
Eram un păduche încăpățânat, tendențios, nesăbuit și insensibil!
Dar măcar eram ceva!
Acum că am învățat să-i respect pe cei ca voi...
sunt doar un mare nătărău înțelegător și plin de remușcări.
O nulitate.
Păcat.
Poate o să-ți treacă.
Vrei să bei ceva?
Sigur că da. Îmi poți da un Martini? Cu asta am început.
Dar ți-l faci singur. Îmi zvâcnesc tâmplele doar când mă gândesc.
Nu știi cum e să trăiești într-un fel toată viața...
convins că ai dreptate...
și să descoperi deodată că te-ai înșelat complet.
Mă simt ca unul a cărui casă tocmai a ars...
și nu are unde să se ducă.
De când există acest sentiment de insuficiență?
Cred că mă roade de câțiva ani.
Dar a început când ea m-a făcut să mă întreb de ce.
Acum caut un motiv în tot ce fac.
Azi-dimineață m-a făcut prost.
Acum două săptămâni, i-aș fi dat două curele la fund.
Dar azi-dimineață m-am întrebat:
"De ce m-a făcut prost?"
Și răspunsul mi-a venit imediat.
Pentru că sunt prost.
Vermut.
Gheață. Îmi pare rău, am folosit-o pe toată.
- Bei cu mine? - Nu, mulțumesc.
Nu-ți face rău ginul. E cel mai bun lucru pentru stomac.
Bine.
Dar să închidem fereastra mai întâi.
Gannon...
nu sunt de acord cu tine.
Nu ești nici pe departe prost.
Ca mulți ce au răzbit singuri...
refuzi să ai încredere în propria inteligență.
Inteligență?
Cunosc niște cimpanzei cu o pregătire mai bună ca a mea.
A trebuit să joc cărți cu profesoara ca să termin a opta.
Nu confunda educația cu pregătirea școlară.
Educația presupune acumularea de cunoștințe.
Iar eu n-am acumulat nici un gram.
Nu fi așa de sigur.
Caută în dicționar, o să vezi că definiția cunoașterii este...
"știință câștigată prin experiență".
Vei găsi că înțelepciunea este...
definită ca "deținere de experiență și cunoaștere".
Având experiență ai, prin urmare, o educație, ai cunoștințe...
și ai înțelepciune. Ești strălucit...
- și faci un Martini bun. - Uite...
asta e o legitimație de presă. Dovedește că sunt ziarist.
Carnetul de conducere...
dovedește că am luat examenul.
Tu ai diplomă de doctorat. Asta dovedește că ai pregătire înaltă.
Eu nu am nici măcar o diplomă de liceu.
Când o ai, nu reprezintă nimic, o pierzi, o arunci.
Dar dacă nu ai obținut-o niciodată...
și ajungi la vârsta mea...
e ca premiul Nobel.
Gannon...
Am fost membru al multor comisii de acreditare profesională și...
până să pleci, vei obține diploma de licență în Științe și Artere.
Artere?
Camera asta pierde aer pe undeva.
Acum.
În primul rând, trebuie să treci de liceu.
Cred că ești pregătit pentru facultate.
Acum probează asta.
Minunat.
Nu, un licențiat nu o desface.
Când îți vei lua masteratul...
- poți să o porți deschisă. - Nu are rost, d-re.
Pot să arăt ca un învățat în exterior...
dar în interior sunt tot un idiot.
- Nu. - Un idiot cu experiență...
dar tot idiot.
Nu începe să te îndoiești din nou de tine.
N-am ce face. Mi-am pierdut toată încrederea în mine.
Nici nu mai sunt convins că știu...
ceva despre gazetărie.
Poate că are dreptate.
Poate că cei ca mine au dispărut o dată cu Prohibiția.
Trebuie să fie un student al meu. Relaxează-te o clipă.
Scap repede de el.
Bună seara.
- Te simți mai bine? - Puțin.
- Tu cum te simți? - Bine.
Voiam să spun...
că o putem lăsa pe altă dată, dacă vrei.
- Nu mă deranjează deloc. - E în regulă.
Am adus câteva însemnări originale ale tatălui meu.
Poate ar fi interesant ca, în capitolul patru, să arătăm originea...
anumitor editoriale, nu crezi?
Să găsim ciorna inițială și o scurtă...
E în dormitor.
Cred că își va reveni în câteva săptămâni.
Ce are?
Foarte deprimat, plin de remușcări.
Plin de căință și idei de autodistrugere.
- Dar, Hugo... - Un Martini?
Nu, mulțumesc.
Mă surprinde cum te-ai comportat cu el.
Cum m-am comportat...
- Cum s-a comportat el... - Ar fi trebuit să te întrebi...
de ce a făcut-o.
Ai făcut doi ani de psihologie cu mine, ar trebui...
să înțelegi puțin asta.
Ce a motivat această minciună a lui?
Dorința de a mă umili și a mă răni...
Nici vorbă. Te iubește mult, Erica Stone...
dar se revoltă împotriva a ceea ce reprezinți.
E un om într-o funcție de răspundere, care se simte nesigur și...
inferior pentru că nu are școală.
Întâlnește un profesor, simbolul împlinirii academice.
Mințind, dominând și păcălind profesorul trăiește...
sentimentul revigorant de superioritate.
Amorul său propriu înfrânt și zdrobit renaște victorios.
Nu trebuie disprețuit...
trebuie compătimit.
Nu am pus problema așa.
Ar fi trebuit să îl fi văzut când a venit în seara asta.
Toată încrederea în sine, toată siguranța dispărute complet.
O umbră de om...
îndoindu-se de propriul eu interior.
Din acest bărbat, care a fost odată mândru și puternic...
ai făcut un complexat...
dezorientat, ce se zbate într-un ocean de îndoială.
Joel Barlow Stone.
Îmi pare rău, dar ești de tot rahatul.
Când iese, să fii caldă și înțelegătoare.
Gannon!
D-re, mi-am recăpătat încrederea.
Știi cum? Citind The Eureka Bulletin.
Sunt sigur de ceea ce înseamnă gazetărie de calitate...
pentru că ăsta e unul dintre cele mai proaste ziare citite vreodată.
Ce e? Din nou capul?
Nu, al tău.
Sigur a citit niște exemplare care au fost publicate...
când tatăl tău era în vacanță. Nu-i așa?
Nu.
Și nu mai am de gând să retractez nimic.
Îmi pare rău că te-am jignit din nou, dar de data asta măcar am fost cinstit.
Vrea cineva un Martini?
Vă rog să continuați, d-le Gannon.
Mă interesează părerea dvs. critică...
despre un ziar ca The Bulletin.
Ei bine...
încep prin a afirma că nici măcar nu e un ziar.
E un tip la o clacă, spunând vrute și nevrute.
Interesant că cei din comisia premiului Pulitzer au avut altă părere.
A câștigat premiul pentru editorial, făcând o treabă minunată.
Dar ar fi trebuit să rămână la pagina aceea...
și să ia un editor...
care să nu suporte cuvintele.
Uite o poveste cutremurătoare pe prima pagină.
Cel puțin patru coloane...
punând problema dacă Art Smith vindea ieri...
coacăze sau afine.
la uite. Publicat de două ori pe săptămână...
în 2.500 de exemplare...
o pagină de publicitate...
fără altă pagină pentru concurență.
Ăsta nu e ziar, e un hobby!
Știi ceva...
poate nu crezi, dar chiar mă interesează studenții ăia.
Dar, în numele lui Pulitzer, spune-le adevărul!
Spune-le că asta e o afacere dură, spinoasă, combativă, aspră.
Curierul se vinde în jumătate de milion de exemplare.
Un ziar costă zece cenți și costurile de tipărire sunt cel puțin egale.
Rezistăm datorită publicității...
ca toate celelalte ziare din oraș...
și ne batem pentru ea.
Am rămas cu doar 49 de coloane pentru știri...
și nu o să le irosesc ca să descopăr dacă Art Smith...
vindea ieri coacăze sau afine.
Confunzi gazetăria cu loialitatea...
și acorzi acestui ziar...
venerația sentimentală pe care nu o merită.
Fă-mi o favoare. Rupe titlul și uită că l-a scris tatăl tău.
Introdu opt pagini de publicitate și începi să revizuiești...
restul ca să vezi cu ce rămâi.
Dacă e același ziar...
atunci pune asta pe biroul lui.
I-ai dat-o persoanei greșite.
Sunt lucruri mai dureroase decât adevărul...
dar nu îmi vin în minte.
Las-o așa, poate o să ardă toată firma.
Nu turna cafea, va exploda.
Ai un om care să scrie despre un incendiu?
Am eu focul meu. Colonelul tocmai m-a chemat la el.
Ediție fierbinte.
Las-o să ardă o oră, va fi o relatare mai interesantă.
Poate ajută asta.
Scoate-l și lasă-l să ardă.
- Bună dimineața, colonele. - Bună dimineața, Jim.
Îți amintești de d-ra Stone.
S-a întors azi cu o idee...
care mi s-a părut excelentă.
S-a gândit că dacă noi...
Dar continuă tu, Erica. Doar e ideea ta.
Mulțumesc, d-le colonel.
D-le Gannon, m-am gândit îndelung...
și...
când cineva predă aceleași cursuri un semestru după celălalt...
e înclinat să repete anumite exemple și concepte.
Așa e.
Prin repetarea constantă...
dacă nu e foarte atent...
există pericolul ca aceste principii să devină doctrinare.
- Da, aveți dreptate. - Nu doar în învățământ, draga mea...
dar, dacă nu suntem atenți, și noi intrăm în rutină.
Azi-dimineață, la ședință, Jim a subliniat că...
deși Curierul trebuie să rămână plin de vitalitate, incitant și comercial...
poate că ar trebui să comentăm mai mult știrile...
să-i determinăm pe cititorii noștri să cugete mai mult.
Nu-i așa, Jim?
Scuză-mă că te-am întrerupt, draga mea.
Nu e absolut nici o problemă.
D-le Gannon, mă întrebam dacă v-aș putea convinge să țineți...
câteva cursuri la orele mele.
Pentru a insufla un caracter practic abordării teoretice, Jim.
Înlănțuirea dintre vechii profesioniști și doxe.
- Nu așa te-ai exprimat, draga mea? - Exact, d-le colonel.
Eventual am putea discuta despre anumite aspecte ale gazetăriei.
Studenților li s-ar putea părea stimulativ.
Nici nu mă îndoiesc.
Vă las să discutați. La revedere, draga mea...
și te rog să mă vizitezi când dorești.
La revedere, d-le colonel, și vă mulțumesc mult.
Pentru puțin. Jim...
am citit aseară editorialul acesta...
scris de studentul acela.
E lung, dar cred că merită publicat.
- La revedere. - La revedere.
Lung?
Nu l-am scris eu. Un angajat.
Pentru mine, tot ce depășește 500 de cuvinte e un roman.
Când începem banchetul?
Am un curs în seara asta.
Înțelegi că universitatea nu te poate plăti.
Dar, întrucât o să ții o serie de cursuri, decanul ar dori...
să-ți dea un grad universitar.
Universitar, mie?
Nu, nu cred că...
E ridicol. Eu n-aș ști...
- Mai discutăm la masa de prânz. - Bine.
Îmi iau pălăria și haina.
- Bună, Jim. - Bună, Bob.
- D-le Gannon? - Da.
Bună ziua, d-nă Kovac.
Am venit să iau lucrurile lui Barney.
Sigur.
Speram să dau de dvs. ca să vă mulțumesc.
Pentru ce?
Că l-ați trimis pe Barney la școală.
Se duce?
Face o grămadă de mofturi, spunând că își ia altă slujbă...
și e supărat foc pe dvs.
Dar îl cunosc, se va întoarce la școală.
Și știți de ce?
Pentru că așa i-ați spus dvs.
Spuneți-i că în ziua absolvirii, vreau să se prezinte la lucru.
La ce oră?
La 9.00, și să nu întârzie.
Știți ceva? Îmi plăceți.
Nu mă interesează ce spun ceilalți, mie îmi plăceți.
La revedere, d-le Gannon.
La revedere, d-nă Kovac.
...simplistă uneori și destul de brutală și greu de înghițit...
dar a fost o pregătire.
Nu știam că vă cunoașteți.
Am făcut un curs cu dânsa acum vreo doi ani.
Păcat că n-ai învățat nimic. Vino încoace.
Miller, noi vindem spațiu publicitar...
cu 25$ pentru 2,5 cm.
Spațiul pe care-l folosești, nu-l putem vinde.
la articolul ăsta și economisește 300$.
Nu reformula conținutul în introducere.
Ultimele probe arată că puștiul a avut complici.
Nu. Salas era singur când l-a omorât pe bătrân.
Avea cu el mereu patru tovarăși.
Sărăcia, prejudecata, mâhnirea și disperarea.
Salas a tras glonțul, dar ei au încărcat pistolul.
- Un foc? - Mulțumesc.
Ce mai aștepți? Vrei să-l scriu eu în locul tău?
Ești gata?
Cine e tipa?
Fiica lui Joel Barlow Stone.
Ce combinație!
Ce au în comun?
După cum îl cunosc eu pe Jim, găsește el ceva.
Sfârșit