PRINSESSA RUUSUNEN
Kaukaisessa maassa kauan sitten eli kuningas ja hänen kuningattarensa.
Jo vuosia he olivat toivoneet lasta, ja vihdoin tämä onni heille suotiin.
Syntyi tytär, ja he kutsuivat häntä nimellä Aurora.
He nimesivät hänet aamun mukaan, sillä hän toi heille onnen valon.
Juhlapäivä julistettiin koko kuningaskuntaan-
-jotta kaikki saisivat suorittaa tervehdyksensä vauvaprinsessalle.
Ja tarinamme alkaa tuona riemun päivänä.
Päivä riemun on, päivä riemun on!
Riemuiten käy, juhla prinsessan on
Lahjat tuo ja toivotukset suo näin kansa prinsessamme luo
Aurora prinsessa maamme
Kunnia suurin ja kallein
Näin eläköön, näin eläköön Aurora prinsessa maamme
Terveyttä hälle, rikkautta hälle
Aurora prinsessa maamme
On Aurora, on Aurora
Terveyttä hälle, rikkautta hälle
Aurora prinsessa maamme
Näin eläköön, näin eläköön Aurora prinsessa maamme
Tänä riemun päivänä kuningaskunta juhlisti kuninkaallista syntymää.
Kuningas Stefanus ja kuningatar toivottivat tervetulleeksi ystävänsä.
Hänen kuninkaallinen korkeutensa kuningas Hubertus ja prinssi Philip.
Hallitsijat olivat unelmoineet maittensa yhdistymisestä.
He ilmoittivat, että Philip, Hubertuksen poika ja perijä-
-ja Stefanuksen tytär olisivat luvatut toisilleen.
Siksi Philip toi Auroralle lahjan ja näki ensi kertaa tulevan morsionsa.
Heidän mitä kunnioitetuimmat korkeutensa: hyvät haltijakummit!
Haltijatar Floora, haltijatar Fauna ja haltijatar Ilomieli!
Voi pikku kulta!
Teidän korkeutenne.
Lahjan yhden ojentaa kukin meistä nyt voi ja saa.
Pieni prinsessa, minun lahjani on kauneuden lahja.
Lahjan kauneuden
Hius kuin kultaa aamujen
Huulet ruusun kalventaa
Käy kevät kanssansa näin ainiaan
Pikku prinsessa, minulta saat laulun lahjan.
Lahjan kun laulun saa
Äänesi soi ainiaan
Kuin lintu luokse laulun tuo
Sävelet kauneimmat saapuu sun luo
Ihana prinsessa, minun lahjani on...
Sehän on Pahatar!
-Mitä se täältä tahtoo? -Shhhh!
Katsos, aika häikäisevä tilaisuus, kuningas Stefanus.
Kuninkaalliset, aateliset, säätyväki ja...
Kuinka hauskaa, jopa roskaväkeä!
Olin ahdistunut, kun en saanut kutsua.
-Sinua ei kutsuttu! -Voi sentään, miten hankala tilanne.
Toivoin, että unohditte lähettää sen. Sitten on parasta, että lähden.
Ette siis loukkaannu, teidän korkeutenne?
En suinkaan, kuningatar.
Näyttääkseni, että kaikki on hyvin, minä myös annan lapselle lahjan.
Kuulkaa tarkkaan, te kaikki!
Prinsessa tulee tosiaan kasvamaan kauniiksi ja kaikkien rakastamaksi.
Mutta ennen auringonlaskua hänen 16. syntymäpäivänään-
-hän pistää sormensa värttinän piikkiin ja kuolee!
Voi ei!
-Pysäyttäkää tuo olento! -Perääntykää, te houkat!
Älkää vaipuko epätoivoon. Ilomielellä on vielä lahja antamatta!
Eli hän voi kumota tämän kamalan kirouksen?
-Voi ei, kuningas. -Pahattaren valta on liian voimakas.
Mutta hän voi auttaa.
-Tee vain parhaasi. -Niin, ole hyvä.
Ihana prinsessa, jos Pahattaren taika tää sormesi sun lävistää-
-et loppua sä silloin nää. Kas, lohtunas on lahja tää.
Ei kuoloon, mutta uneen vaan lahja tuo sut tuudittaa.
Unesta heräät, kun tunnet sen suudelman tosi rakkauden.
Kun rakkaus kaiken saa
Mutta kuningas Stefanus, peläten tyttärensä puolesta, julisti heti-
-että valtakunnan jokainen rukki piti polttaa välittömästi.
Ja näin myös tehtiin.
Voi, kaiken maailman hupsutuksia...
Tule juomaan kupillinen teetä. Olen varma, että kaikki selviää.
-Rovio ei pysäytä Pahatarta. -Ei niin, mutta mikä pysäyttää?
-Jos puhuisimme järkeä... -Pahattarelleko?!
-Ei hän voi olla kokonaan paha. -Kyllä hän voi!
-Tahtoisin taikoa hänet sammakoksi. -Tuo ei ollut kovin nätisti sanottu.
Emme voi. Taikamme ei toimi sillä tavalla.
-Taika voi tuoda vain onnea ja iloa. -Se tekisi minut onnelliseksi.
On oltava jokin keino. Ja onkin!
-Onko? Mikä se on, Floora? -Minä aion... Shhhh.
Seinilläkin on korvat.
Seuratkaa minua.
-Minä muutan hänet kukkaseksi! -Pahattarenko?
-Ei, vaan prinsessan. -Hänestä tulisi ihana kukkanen!
-Kukkahan ei voi pistää sormeaan. -Sillä ei ole sormia!
-Hän on täysin turvassa. -Kunnes Pahatar tekee hallan.
-Niin... Voi sentään! -Hän tappaa kauneimmat kukkasi.
Totta. Ja hän arvaa, että teemme jotain sellaista.
Mitä hän ei arvaisi. Hän tietää kaiken.
Ei ihan kaikkea. Hän ei tiedä mitään rakkaudesta-
-hellyydestä tai auttamisen ilosta.
Joskus tuntuu, ettei hän ole oikein onnellinen.
Sehän se! Totta kai! Ainoa asia, mitä hän ei ymmärrä eikä arvaa.
Ja nyt on suunniteltava tarkkaan. Katsotaanpa. Puunhakkaajan mökki...
Kuningatar ja kuningas vastustavat, mutta kun selitämme...
Selitämme mitä?
Kolmesta tädistä kasvattamassa löytölasta syvällä metsässä.
-Sepä herttaista heiltä. -Keitä he ovat?
-Kääntykää ympäri. -Oi, hehän ovat me!
-Niin kuin me kolme - me? -Hoidamme vauvaa?
Voi, minä pidän siitä!
-Mutta meidän pitää syöttää sitä ja... -Ja pestä, pukea ja keinuttaa uneen.
-Osaammeko me? -Jos ihmiset osaavat osaamme mekin.
-Ja ainahan voimme taikoa. -Aivan niin!
Ei, ei, ei... Minä otan ne sauvat heti. Ai niin ja siivet myös.
Tarkoitatko, että elämme kuin kuolevaiset 16 vuotta?
Mutta miten? Emme ole tehneet mitään ilman taikuutta.
-Siten Pahatar ei huomaa mitään. -Mutta kuka pesee ja keittää?
Teemme kaikki osamme. Anna se tänne.
Tulkaa jo. On kerrottava kuningasparille heti.
Floora!
Kuningas ja kuningatar katsoivat raskain sydämin-
-kun heidän rakkain aarteensa, ainoa lapsensa, katosi yön pimeyteen.
Monta surullista ja yksinäistä vuotta kului kuningaskunnassa.
Mutta prinsessan 16-vuotispäivän lähestyessä kaikki alkoivat riemuita.
Kaikki tiesivät, että niin kauan kuin Pahattaren valtakunta jylisi vihaa-
-oli hänen julma kirouksensa vielä täyttymättä.
Se on uskomatonta! 16 vuotta, eikä jälkeäkään!
Ei hän ole voinut vain kadota! Oletteko varma että etsitte kaikkialta?
Röh, juu juu. Mehän etsittiin kaikkialta.
-Entäpä kaupunki, metsät, vuoret? -Juu, vuoret, metsät, talot ja....
-...ja kaikki kehdot. -Kehdot?
Jep, juu juu. Ihan kaikki kehdot.
Kehdot! Kuulitko sinä sen, lemmikkini?
Kaikki nämä vuodet he ovat etsineet vauvaa.
Houkat! Idiootit! Imbesillit!
He ovat toivottomia, häpeäksi pahuuden voimille.
Lemmikkini, olet viimeinen toivoni. Etsi kaukaa ja kauempaa.
Etsi 16-vuotiasta tyttöä, jonka hiukset ovat aurinkoa ja huulet ruusun punaa.
Mene äläkä petä minua.
Ja niin 16 vuoteen prinsessan olinpaikkaa ei tiedetty.
Puunhakkaajan mökissä haltijattaret toteuttivat suunnitelmaansa.
Eläen kuten kuolevaiset he olivat kasvattaneet lasta-
-ja kutsuivat häntä Ruususeksi.
Nyt hänen 16. syntymäpäivänään haltijattaret suunnittelivat juhlaa-
-ja jotain erikoista yllätykseksi.
-Entäpä tämä? -Voi, hän näyttää ihanalta siinä.
Suunnittelin muutoksia tänne. Korotetaan kaula-aukkoa.
-Siitä tulee sininen. -Voi ei, vaaleanpunainen.
-Miten saamme hänet pois talosta? -Minä keksin jotakin.
-Mitä te kolme kultaa aiotte? -Aiotaan? Tuota...
-Me, tuota... -Me tahdomme, että poimit marjoja.
Marjojako? Mutta minähän poimin marjoja eilen!
-Niin, mutta tarvitsemme lisää. -Paljon lisää!
-Äläkä kiiruhda takaisin! -Äläkä puhu vieraille.
-Näkemiin, kulta! -Näkemiin.
-Näinköhän hän huomasi mitään? -No tietenkään ei! Tulkaa!
-Oikea syntymäpäiväjuhla! -Oikea syntymäpäiväkakku!
-Ja mekko, josta voi olla ylpeä! -Haen taikasauvat.
-Sauvatko? -Voi ei! Ei taikoja!
-16 vuotta on melkein kulunut. -Me emme ota sitä riskiä.
-En ole leiponut sellaista kakkua. -Ei sinun tarvitse.
Minä aion leipoa kakun.
Tämä on viimeinen tilaisuus leipoa kakku.
Siihen tulee vaaleansinisiä lemmikkejä!
-Ja minä ompelen mekon. -Et osaa ommella eikä hän leipoa.
-Seuraamme vain ohjeita kirjasta. -Tule, saat auttaa sovituksessa.
Minun mielestäni meidän pitäisi taikoa.
Jauhoja kolme kuppia. Kup-kup-kup-kup-kuppia.
-Yksi, kaksi, kolme. -Mitä varten tuo on?
-Pohjassa täytyy olla reikä. -Niin että jalat pääsevät läpi.
Se on vaaleanpunainen. Mutta minä tahdoin sinisen!
Päätimme, että vaaleanpunainen on oikea.
Sinä päätit!
Kaksi munaa. Lisää varoen. Lisää? No jaa...
Minä en saa henkeä! Päästä minut täältä.
-Sehän on kauhea! -Siksi, kun se on sinun päälläsi.
-Nyt lisää yksi tlsk. Tlsk? -Yksi teelusikka!
Yksi teelusikka. Tietysti!
Voi jestas, miten lapsi on kasvanut!
On kuin vasta eilen olisimme tuoneet hänet tänne.
-Voi, Ilomieli! -Mikä ihme on hätänä.
Huomenna hän on prinsessa, eikä meillä enää ole Ruususta.
-Voi, Floora! -Me tiesimme, että tämä päivä tulisi.
-Miksi sen piti tulla niin pian? -Saimmehan me sentään 16 vuotta.
16 ihanaa vuotta!
Herranen sentään, mehän olemme itkupillejä.
Pian. Hän tulee, ennen kuin olemme valmiit.
Kuulitko tuon, Simson? Kaunista!
Mikä se on? Tule, otetaan selvää.
Noh, älä viitsi. Saat lisäannoksen kauraa.
Ja pari porkkanaa. Ja matkaan!
Ei kauroja!
Ain mietin, ain mietin
Ain mietin, miks lintunenkin toisen löytää
Ja kaukaa jo laulaa
Hän näin valan lempiväisten
Ain mietin, ain mietin
Jos syömmeni laulaa, sen kuuleeko kaukaa
myös toinen, ken saapuu
Ja tuo mulle rakkauden
Oi voi, miksi minua kohdellaan edelleen kuin lasta?
Tädit Floora ja Fauna ja Ilomieli.
He eivät tahdo, että tapaan ketään.
Mutta tiedättekö, minä narrasin heitä-
-sillä olen tavannut erään.
Prinssin.
Hän on pitkä ja komea... ja niin romanttinen!
Me kävelimme ja keskustelimme. Ja juuri ennen hyvästejä...
Hän ottaa minut syliinsä! Ja sitten...minä herään.
Kyllä, se tapahtuu vain unessa.
Sanotaan, että toistuva uni muuttuu todeksi. Olen nähnyt hänet monesti.
Tiedätkö Simson, siinä äänessä oli jotain outoa.
Se oli liian kaunista ollakseen totta.
Ehkä se oli joku mystinen olento. Metsän henki tai...
Seis! Pysähtykää!
Oi, sehän on unelmieni prinssi! Teidän korkeutenne...
En saisi puhua vieraiden kanssa. Mutta olemme kohdanneet kerran.
Tunnen sun, sut unessa kerran kohtasin
Tunnen sun, sun katseesi kohtaan niin kuin tein ennenkin
Aamu saapuu, kun on unet vain unta tietenkin
Vaan kun tunnen sun, käyt luokseni mun
Ja taas uudestaan sua saan rakastaa kuin ennenkin
Vaan kun tunnen sun, käyt luokseni mun
-Ja taas uudestaan... -...sua saan rakastaa
Niin kuin ennenkin
Olen pahoillani. En aikonut säikyttää.
Oi, en minä sitä. Tarkoitan, että olette...
Vierasko? Mutta etkö muista, me olemme kohdanneet kerran.
-Olemmeko? -Sanoit niin itse. Kohtasimme unessa.
Tunnen sun, sut unessa kerran kohtasin
Tunnen sun, sun katseesi kohtaan niin kuin tein ennenkin
Aamu saapuu, kun on unet vain unta tietenkin
Vaan kun tunnen sun, käyt luokseni mun
Ja taas uudestaan sua saan rakastaa
Kuin ennenkin
Kuka olet? Mikä on nimesi?
Minun nimenikö? Sehän on...
Voi ei, en voi! Näkemiin!
-Mutta milloin näemme taas? -Emme ikinä! Ikinä!
-Milloin? Huomenna? -Voi ei!
-Tänä iltana. -Missä?
Mökissä, laaksossa!
-No, mitä pidätte siitä? -Sehän on kovin erikoinen kakku.
Niin, se on paljon tukevampi, kun olen paistanut sen.
Totta kai. Mitä pidät mekosta?
No, se ei ole ihan samanlainen kuin kirjassa.
Voi, minä parantelin sitä. Mutta ehkä se kaipaisi röyhelöitä. Mitä luulet?
Tuota, niin varmaan. Mitä sinä sanot, Ilomieli?
Sanon, että minusta tämä pelleily riittää jo.
Meidän pitäisi ajatella Ruususta ja mitä hän pitää tästä sotkusta.
Olen samaa mieltä, mitä olin alun perin. Menen hakemaan taikasauvat.
Tiedätkö, hän taitaa olla oikeassa.
-Tässä ne ovat, aivan kunnossa. -Ole varovainen, Ilomieli.
Pian, sulje ovi. Fauna, sulje ikkunat.
Tukkikaa kaikki raot. Meidän täytyy olla varovaisia.
Ja nyt... Hoida sinä kakku, siivoat huoneen ja minä teen mekon.
Vauhtia sanko, luuta ja moppi. Siivotkaa tämä sotkuinen koppi.
Ja nyt teemme kauniin mekon, ihan prinsessalle sopivan.
Munat, maito ja jauhot!
Tehkää niin kuin kirjassa sanotaan. Minä sytytän kynttilät.
Voi, ei vaaleanpunaista vaan sininen!
Ilomieli! Vaaleanpunainen!
-Sininen! -Vaaleanpunainen!
Sininen!
-Voi ei. Katso nyt, mitä teit! -Shhh! Kuulkaa.
-Se on Ruusunen! -Hän tuli takaisin. Nyt riittää leikit!
Vaaleanpunainen. Ja nyt piiloon pian!
Sininen!
Täti Floora!
Jestas sentään! Kuka jätti mopin käyntiin?
Stoppi moppi!
Täti Floora! Fauna! Ilomieli!
Missä te olette?
-Yllätys, yllätys! -Hyvää syntymäpäivää.
Voi teitä kultia! Tämä on elämäni onnellisin päivä!
Kaikki on niin ihanaa, kun vielä tapaatte hänet!
-Hänet? -Siis jonkun vieraanko?
Voi, ei hän vieras ole. Kohtasimme kerran.
-Missä? -Kohtasimme unessa.
Tunnen sun Sut unessa kerran kohtasin
-Hän on rakastunut! -Tämä on kamalaa.
-Miksi? Olenhan sentään 16. -En tarkoita sitä.
-Sinulla on jo sulhanen. -Syntymästäsi lähtien.
-Prinssi Philip, kulta. -Sehän on mahdotonta.
-Eihän se käy. Minun pitäisi olla... -Prinsessa!
-Sinä olet, kulta! -Prinsessa Aurora.
Tänään viemme sinut isäsi kuningas Stefanuksen luokse.
Mutta en voi! Hän tulee tänä iltana. Lupasin tavata hänet.
Olen pahoillani, lapsi, mutta te ette saa enää kohdata.
Voi ei! En saata uskoa. Ei!
Ja me kun luulimme, että hän ilahtuisi.
Häntä ei näy vielä, Hubertus.
Ei tietenkään. Auringonlaskuun on vielä puoli tuntia.
Ah, mainiota lintua!
Noh, lopeta. Piristy! Taistelu on ohi. Tyttö on yhtä kuin täällä.
Olen pahoillani Hubertus, mutta 16 vuotta huolta, tietämättä...
Se on ollutta ja mennyttä!
Tänä iltana juomme maljan tulevaisuudelle.
Olen pantannut tätä pulloa 16 vuotta!
-Tässä, tulevaisuudelle! -Oikein, Hubertus. Tulevaisuudelle!
Skool, skool, skool.
-On maljamme tää -On eessämme juhlaa
Nyt huolemme jää, kun lastemme liitto näin maat yhdistää
Skool, skool, skool
Hyvää vuosikertaa!
-Ja nyt, uudelle kodille! -Uudelle kodille?
Kyyhkyläiset tarvitsevat kuherruspaikan, kodin omille lapsille.
-Olettaisin, että aikanaan... -Totta kai. Kodille!
-Skool, skool. - Nyt kodin he sai
Se loistossaan päihittää palatsit ain
Pannaan lasit täyteen. Siinä oli vaahtoa vain.
Skool, skool, skool
Pohjapiirrokset!
-Hik! -No, mitä pidät?
Ei mitään liian prameaa. 40 huonetta, tanssisali. Semmoinen lepomökki.
-Tarkoitatko, että rakennat sitä jo? -Se on jo valmis!
-Kyyhkyläiset muuttavat huomenna. -He eivät ole naimisissa vielä!
-Se hoidetaan tänä iltana. Häille! -Hetkinen, Hubertus!
-Sinähän riistät jo tytärtäni minulta! -Saathan sinä poikani, vai mitä?
Tahdot kai nähdä lapsenlapsemme? Ei ole aikaa hukata. Emme nuorru!
-Siis häille! -Koetahan olla järkevä, Hubertus!
Eihän Aurora tiedä vielä mitään tästä.
-Mitä sitten? -No, se saattaa olla aika järkytys...
Järkytys? Minun poikaniko järkytys?
-Mitä vikaa on minun Philipissäni? -Ei mitään, Hubertus. Tarkoitin vain...
-Miksi ei tyttäresi pidä pojastani? -No, no...
En ole varma, että poikani pitää tyttärestäsi!
En ole varma, että lapsenlapseni tahtovat sinua isoisäksi!
Sinä kohtuuton, mahtaileva, kovaääninen kiukkupussi!
Kohtuuton? Mahtaileva? En garde, sir!
-Varoitan sinua! Tämä on sotaa. -Eteenpäin, taistoon, kunniaan!
-Mistä tässä olikaan kysymys? -Ei mistään, Hubertus. Ei mistään!
Lapset rakastuvat kumminkin toisiinsa.
Kuninkaalliset kirvesmiehet saavat aloittaa kehdon teon huomenna.
Mainiota! He saavat tehdä useampia.
Tietysti! Kirvesmiesten killalle!
Philip!
Philip! Philip!
Vauhtia, poika! Vaihda vaatteita. Et voi tavata morsiantasi tuollaisena.
-Olen jo tavannut hänet, isä. -Missä?
Kohtasimme unessa.
Hei, lopeta. Lopeta jo! Päästä minut alas!
-Ja nyt, mitä on tämä unihömpötys? -Ei se ollut unta. Kohtasin hänet.
Prinsessa Auroran?! Tästä on kerrottava Stefanukselle...
En sanonut, että hän oli Aurora. Sanoin tavanneeni tytön, jonka nain.
-Hän oli maalaistyttö, luulisin. -Ma-maalaistyttö?
Oletko naimassa...? Voi Philip, lasket leikkiä.
Eikö hän laskekin leikkiä?
Et voi tehdä tätä minulle!
Luopua nyt kruunusta, valtakunnasta jonkun...tytön takia!
Pyhä Yrjö, se ei käy! Olet prinssi ja menet naimisiin prinsessan kanssa!
Olet vanhanaikainen. Elämme 1300-luvulla. Nykyään me...
Nykyään minä olen kuningas, ja määrään sinut tulemaan järkiisi!
Ja naimaan rakastamani tytön.
Nai rakastam... Voi ei, ei, ei. Seis, tule takaisin! Philip!
Phiiiiiiilip!
Miten voin kertoa tämän Stefanukselle?
Tulkaa nyt!
Hyvä on. Tänne näin, kulta.
Lukitse ovi, Ilomieli. - Fauna, vedä verhot.
Ja nyt kultaseni, istu vain tähän.
On yksi lahja vielä, pien Ruusunen: merkki kuninkaallisen.
On oikeus kruunuun syntymäsi. Sen kanto on sinun tehtäväsi.
-Voi, kulta! -Tulkaa.
Annetaan hänen olla hetken yksin.
-Hän suree tapaamaansa poikaa. -Mitä ihmettä me oikein teemme?
En ymmärrä, miksi hänen pitäisi naida joku...prinssi!
Se ei ole meidän päätettävissämme.
-Ehkä Stefanukselle pitäisi kertoa. -No miksi emme.
Kuulkaa! Pahatar! Ruusunen!
-Voi ei! Miksi jätimme hänet yksin? -Ruusunen! Ruusunen!
-Tässä! -Ruusunen! Ruusunen!
Ruusunen! Missä olet?
Ruusunen! Ruusunen!
Ruusunen! Ruusunen! Ruusunen!
Ruusunen! Ruusunen! Älä koske mihinkään!
Kosketa piikkiä! Kosketa sitä, käsken!
Surkeat, kurjat houkat!
Luulitte voittavanne Pahattaren, kaiken pahuuden rakastajattaren!
Tässä on rakas prinsessanne!
Voi, Ruusunen! En anna tätä itselleni ikinä anteeksi!
Se oli meidän kaikkien syytä.
-Minun on pakko kertoa eräs asia. -Ei nyt, Hubertus.
-Mutta se koskee Philipiä. -Philip, ai niin. Missä poika on?
-Sitä juuri yritän kertoa! -Kutsu hänet välittömästi.
Aurinko on laskenut. Valmistautukaa vastaanottamaan prinsessanne!
Kuningas Stefanus-parka, ja kuningatar.
Heidän sydämensä särkyy, kun he kuulevat.
-He eivät kuule tästä. -Eivätkö?
Me nukutamme heidät kaikki siihen asti, kunnes Ruusunen herää.
Tulkaa.
Uinuu Ruusunen
Hius kuin kultaa aamujen
Huulet ruusun kalventaa
Saa nähdä unta nyt rakkaimmastaan
Kerran saapuu hän
Ratsullaan ratsastaa
Suudelma herättää Ruususen
Uinuu siihen päivään tää maa
Viel suudelma herättää Ruususen
Uinuu siihen päivään tää maa
Tuota, juttelin Philipille. Hänen sydämensä veikin joku maalaistyttö.
Maalaistyttö?! Kerro, kerro!
Maalaistyttö. Kerro, missä me tapasivat.
-Hän vain kohtasi maalaistytön. -Missä? Missä?!
He kohtasivat...unessa.
Kohtasivat unes... Ruusunen! Prinssi Philip. Oi!
Tulkaa, meidän on mentävä takaisin mökille.
Sisään.
No jaa, tämäpä vasta yllätys!
Asetan pyydykseni rahvaalle, ja katso - saankin prinssin!
Viekää hänet pois! Mutta varoen, lemmikit, varoen.
Minulla on suunnitelmia vieraallemme.
Pahatar!
-Hänellä on prinssi Philip! -Kielletyllä vuorella!
-Mutta emme voi mennä sinne! -Me voimme, ja meidän täytyy!
Mikä sääli, ettei prinssi Philip ole täällä juhlimassa kanssamme.
Tule, mennään tyrmään piristämään häntä.
Älähän nyt, prinssi Philip. Miksi olet niin surullinen?
Loistava tulevaisuus odottaa sinua.
Olet vielä kerran tämän ihastuttavan sadun sankari.
Katso, kuningas Stefanuksen linna.
Ja sen korkeimmassa tornissa, uneksimassa tosi rakkaudestaan-
-on prinsessa Aurora. Mutta katsos kohtalon oikkua:
Sehän on se maalaistyttönen, ken voitti prinssin sydämen.
Hän on todellakin mitä ihanin neito:
Aamun kultaa hiuksissaan, huulet ruusuakin punaisemmat-
-iättömässä unessaan luottavaisena.
Vuodet vierivät, mutta sata vuotta rakastuneelle on vain yksi päivä.
Ja nyt, tyrmän ovet aukenevat ja prinssimme rientää matkaan-
-ratsastaen uljaalla orillaan, urhea sankari.
Hän rientää herättämään morsiotaan rakkauden ensi suudelmalla-
-todistaen, että tosi rakkaus voittaa kaiken!
Sinä senkin...!
Tulehan, lemmikkini. Jätetään urhea prinssi näihin aatoksiin.
Mitä palkitsevin päivä!
Ensimmäistä kertaa 16 vuoteen minä nukun hyvin.
Shhhhh, nyt ei ole aikaa selittää.
Tosi rakkauden tiellä on vielä paljon vaaroja, jotka sinun on kohdattava.
Joten aseistaudu tällä maagisella hyveen kilvellä ja totuuden miekalla.
Nämä oikeuden aseet kukistavat pahan.
Tule, nyt on kiire.
Philip, varo!
Hiljaa! Sinä, käsken noutaa heti... Ei! Ei!
Varo, Philip!
Vauhtia, vauhtia, Philip!
Hautansa olkoon okaiden metsä, nouskoon se pilvien sydämestä!
Palvele kirous, on käskyni suuri, ympäri linnan luo tappuramuuri!
Ei, se ei ole mahdollista!
Nyt on vastassasi Pahatar, prinssi, ja kaikki Helvetin voimat!
Ylös, tännepäin!
Totuuden miekka, nyt hetkesi koittaa. Pahuus kuolee ja hyvyys voittaa!
Oi, pyydän anteeksi, Hubertus. Tämä viini... Siis, olit sanomassa...
Ai olinko? Aivan niin! Tuota, tuota...
Loppujen lopuksi elämme 1300-luvulla.
Niin, taisit sanoa sen juuri äsken.
No, mennäkseni asiaa, minun poikani Philip sanoo naivansa...
Se on Aurora! Hän on täällä!
Ja, ja, ja... Philip!
Mi-mi-mitä tämä tarkoittaa, poika? En ymmärrä.
Mu-mu-mutta...
Mitä... Minä en ymmärrä!
-Fauna, mikä nyt on hätänä? -Voi, rakastan onnellisia loppuja.
Niin, niin minäkin. Ooh, sininen?!
Vaaleanpunainen!
Sininen!
Tunnen sun, sun katseesi kohtaan niin kuin tein ennenkin
Uni päättyy, kun on unet vain unta tietenkin
Vaan kun tunnen sun käyt luokseni mun
Ja taas uudestaan sua saan rakastaa
Kuin ennenkin