TORNEROSE
Langt, langt borte levede engang en konge og hans yndige dronning.
I mange år længtes de efter et barn. Og til slut blev deres ønske opfyldt.
En datter blev skænket dem, og de døbte hende Aurora.
De opkaldte hende efter daggryet, thi hun fyldte deres liv med lys.
En stor fest blev forberedt i hele riget,
så alle kunne lykønske prinsessen.
Og netop på denne glædesfyldte dag begynder vor historie.
Denne dejlige dag er lykkens dag.
Lille prinsesse, vi kommer hertil
alle kongerigets borgere hilser dig med jubelsang og fløjtespil.
Hil vores lille prinsesse
dig vil vi elske for stedse.
Dronning og drot, alt der er godt ønsker vi vores prinsesse.
Sundhed og lykke, skønhedens smykke
yndig som forårets flora.
Hil Aurora.
Blomster vi ynder fuglene synger
alle vi elske Aurora.
Dronning og drot, alt der er godt
ønsker vi vores Aurora.
På denne dag festede hele landet for det længe ventede kongebarn.
Og Kong Stefan og hans dronning
bød deres bedste venner velkommen.
Deres Majestæter -
- Kong Hubert og Prins Phillip.
Fyrsterne havde drømt om at forene deres kongeriger.
Derfor blev en dag Kong Huberts søn
trolovet med Kong Stefans datter.
Uden at forstå det, så en lille dreng for første gang sin kommende brud.
De højt velbårne og højtærede Nåder:
De tre gode feer.
Madame Flora, madame Fauna og madame Magsvejr.
- Åh! - En lille skat.
Deres Majestæter, hver af os en gave bær'.
Vi et ønske giver. Kun ét fra hver.
Lille prinsesse, min gave skal være ynde og skønhed.
Lille prinsesse, jeg skænker dig en stemme smuk.
Lille prinsesse, jeg giver dig...
- Se, det er Malavia. - Hvad vil hun dog her?
Nej, hvilket strålende selskab, Kong Stefan.
Kongeligt, højbårent, adeligt og...
Om end også lidt blandet. Jeg føler mig såret ved ikke at være inviteret.
- Man vil ikke se dig! - Ikke se...
Hvilken pinlig situation. Jeg havde håbet, det kun var en forglemmelse.
Men så må jeg nok hellere gå igen.
- Er De fornærmet, Deres Excellence? - Åh, nej, Deres Majestæt.
Jeg vil vise min gode vilje ved også at skænke barnet en gave.
Hør nu blot mine ord.
Barnet vil vokse op til en skønhed...
... bedårende og elsket af alle.
Men... den dag, hun fylder 16 år -
- vil hun før solnedgang stikke sig på tenen til en spinderok og dø!
Åh, nej!
- Grib dette monster! - Stands, I tåber!
Der er håb, Deres Majestæt. Magsvejr har sin gave tilbage.
Kan hun hæve denne forbandelse?
- Åh, desværre. - Malavias magt er umådelig.
Men hun kan hjælpe.
- Så gør dit bedste, min ven. - Ja, kom nu.
Lille prinsesse, det onde ønske ændrer jeg.
Hvis på en ten du stikker dig, så skal du ikke dø, min ven.
Det ønske, som jeg har igen, skænker søvn, men ikke død.
Du hviler blidt i drømmens skød.
En skæbne tung forandrer jeg. Et elskovskys kan vække dig.
Kong Stefan, som frygtede for sin datters liv, besluttede -
- at enhver spinderok i landet skulle brændes endnu samme dag.
Og det skete.
Åh, sikke en forestilling.
Nu har jeg sørget for te til os. Det hele ordner sig efterhånden.
- Selv ild kan ikke standse Malavia. - Det ved vi. Men hvad så?
- Måske, hvis vi talte med hende... - Med Malavia?!
- Så ond er hun heller ikke. - Jo, det er hun.
Hun sku' sørme trylles om til en væmmelig skrubtudse!
Det var ikke særlig pænt sagt af dig.
Vor magi kan ikke virke sådan.
- Den er til for at glæde og gavne. - Men det ku' glæde mig sådan.
Næh, der må være en måde... Jeg har det!
- Hvad har du, Flora? - Jeg ved, hvad...
Selv vægge har ører.
Kom med mig.
- Jeg tryller hende til en blomst. - Malavia?
Gud, nej! Prinsessen.
- Sikke en mageløs blomst, hun blir'. - For en blomst kan ikke stikke sig.
- Så er hun virkelig reddet. - Ja, til Malavia sender kulde.
- Åh... - Hun fryser altid de bedste blomster.
Det er sandt. Og hun vil vente, at vi gør netop sådan.
- Ork, hun ved det hele. - Det passer ikke, kære.
Malavia ved ingenting om godhed, om varme eller om kærlighed.
Jeg tror egentlig ikke, hun er særlig dygtig.
Vent lidt. Det er klart.
Det eneste, hun ikke forstår og ikke tror på...
Ja, nu må vi tænke os godt om. Hvad med... skovhuggerens hytte?
Den er øde og tom. Kongen bliver bedrøvet.
- Men når han forstår, at det er... - Forstår hvad?
Et barn, som tre bondekoner tager sig af helt alene inde i skoven.
- Det er vældig pænt af dem. - Hvem er det?
Vend en gang.
- Jamen det er jo os! - Ja.
- Jamen... vi? Os? - Vi skal passe barnet?
- Vist så. - Det er dejligt.
- Ja, men barnet skal mades. - Og vaskes, pusles og vugges i søvn.
- Det bliver yndigt. - Men tror du, vi kan?
- Når mennesker kan, så kan vi vel. - Vi måske, som også kan trylle.
Nej, ikke trylle! Jeg tager tryllestaven lige nu.
- Og vi må af med de vinger. - Jamen leve som mennesker i 16 år?!
- Det dur vi ikke til. Vi tryller altid. - Malavia må aldrig opdage det.
- Men der skal vaskes og laves mad. - Årh, vi hjælpes ad.
Kom så med den. Og kom så af sted.
Vi må ind til majestæterne straks.
- Åh, Flora? - Flora!
Kongen og dronningen stod og så deres dyrebareste eje -
- deres eneste barn, forsvinde i natten.
Der gik mange, lange og tunge år for Kong Stefan og hans folk.
Men da prinsessens 16-årsdag var nær, glædede hele kongeriget sig.
For så længe Malavias enemærker -
- det forheksede bjerg, tordnede under hendes vrede -
- så var hendes onde ønske endnu ikke gået i opfyldelse.
Det er ubegribeligt!
16 år uden hun er fundet.
Hun kan ikke forsvinde sporløst.
Har I virkelig søgt overalt?
Øh, jo, jo... overalt alle sammen.
I hele byen, skoven og bjergene?
Jep. Vi var i bjergene og skovene -
- husene og lad mig se... vi har set i alle vugger.
- Vugger? - Jep. Alle vugger.
Vugger! Har du hørt det, min ven?
Alle disse år har de bare ledt efter et spædbarn!
Tåber!
Idioter! Bæster!
Åh, de er håbløse.
Hvilken hån mod det ondes vilje.
Åh, min ven. Du er mit sidste håb.
Flyv nu langt omkring.
Find en pige nær de 16 -
- med hår som solens guld og læber rødere end rosen.
Flyv og svigt mig ikke.
I 16 lange år levede prinsessen skjult i en hytte i skovens dyb.
Ingen vidste det, andre end de tre
gode feer, som vogtede hendes skridt.
Som mennesker levede de og opdrog barnet som deres eget.
Tornerose kaldte de hende.
Da hun fyldte 16, ville feerne give
hende en gave og en fødselsdagsfest.
- Hvad så med den der? - Hun bliver vidunderlig i den.
Den skal nu nok laves lidt om. Husk en sløjfe og hæv skulderen lidt.
- Og så lyseblå. - Nej, rød. Og vi må ha' en flæse her.
- Hvordan får vi hende ud af huset? - Det finder vi ud af.
Og hvad er så det, I har for?
- Har for?! - Har for?!
Vi er nærmest... det øh...
- Du skal ud og plukke blåbær. - Netop!
Blåbær? Jo, men jeg har allerede plukket.
- Åh, så pluk nogle flere. - Mange flere.
- Kom nu ikke for hurtigt hjem igen. - Men gå ikke vild.
- Farvel så længe. - Farvel.
- Gad vide, om hun forstod. - Ikke et ord. Kom så.
Hvor bliver hun overrasket!
- Et fødselsdagsselskab! - En fødselsdagskage!
- En kjole til en prinsesse af blodet. - Jeg tager tryllestavene.
- Stavene?! - Ingen trylleri.
- De 16 år er næsten gået. - Forsigtighed til det sidste.
- Jeg har aldrig bagt fødselsdagskage. - Du skal slippe for det.
- Det er mig, der skal bage kage. - Du?!
Hun har altid villet, og nu har hun en chance.
Den skal have 15 lag, glasur og blå forglemmigej.
- Og jeg laver kjolen. - Du kan ikke sy, hun kan ikke bage.
Det er nemt nok. Det her kan jeg læse mig til.
Kom, min ven. Du må stå model.
- Hør, lidt trylleri ville hjælpe. - Nej, nej, nej...
"Mel: Tre kopper."
Kop, kop, kopper...
- En, to, tre. - Hvad er det til?
- Den skal have en åbning forneden. - Så man kan få fødderne ud.
- Den er rød. - En yndig farve, ikke sandt?
- Men jeg vil ha' den blå. - Lyserødt klær' hende bedst.
- Det fandt vi jo ud af. - Du fandt ud af.
Så, Flora. Tag dig nu sammen. Du ved ikke, hvad du taler om.
"To æg lægges forsigtigt."
Lægges? Åh, nå sådan.
Jeg bliver kvalt.
Lad mig komme ud.
- Den er grusom. - Det er fordi, du har den på.
- "Og gær: En tsk." Tsk? - En teske.
Åh, en teske. Javel!
Bevares, som det barn er vokset.
Kan I huske den dag, vi kom herud?
Med et lille barn.
- Hør, Magsvejr... - Hvad er der i vejen, kære?
Efter i dag er hun prinsesse. Og vi mister vores Tornerose.
- Åh, Flora! - Vi vidste, det skulle ske en dag.
Ja, men det er alt for brat for mig.
Hør nu her. Vi har haft hende i 16 år.
16 pragtfulde år.
Hvad er vi for nogle grædekoner?
Fart på. Hun kommer tilbage, før vi aner.
Hør den sang, Samson.
Yndigt.
Hvad er det?
Kom nu. Jeg vil derhen.
Årh, kom så. Du får ekstra havre for det.
Og en... gulerod.
Skynd dig!
Halløj!
Nul gulerod.
Fortæl mig, små fugle
som synger i jublende leg.
Er der år eller dage tilbage
før lykken vil komme til mig?
Fortæl mig, små fugle
som svæver foroven, hvad ser I i skoven?
Hvem bringer på vinger det bud
at min drøm er på vej?
Åh, ja!
Men de behandler mig stadig som et barn.
Hvem?
Tante Flora og Fauna og Magsvejr.
Og aldrig må jeg træffe andre.
Ved du hvad?
Det har jeg. Jeg har mødt én.
Hvem? Hvem?
Åh, en prins.
Jo, han er høj og rank og pæn. Og så romantisk!
Og vi går tur sammen, og vi taler sammen.
Og til farvel tager han mig så ømt i sine arme.
Hvorefter... jeg vågner.
Vi mødtes i en drøm.
Drømmer man det samme flere gange, bliver det opfyldt.
Og jeg har set ham så mange gange.
Den stemme, Samson. Den var så mystisk og smuk at høre.
Som om det var kogleri.
Som om det ikke var noget rigtigt menneske. En dryade, måske.
Hej! Stop!
Jamen det er jo min drømmeprins.
Deres Højhed.
Jeg må ikke tale med fremmede alene, men De er ikke fremmed.
Jeg har kendt dig længe
vi mødtes i en drøm.
Jeg har set dit ansigt så klart i bækkens klukkende strøm.
Jeg har hørt din stemmes klang i en sang så varm og øm.
Blir' den min igen den fryd, der svandt hen
så kysser du mig
som dengang vi mødtes i en drøm.
Blir' den min igen, den fryd, der svandt hen, så kysser du mig...
... som dengang vi mødtes i en drøm.
- Åh... åh... - Jeg er frygtelig ked af det.
- Nu har jeg vist forskrækket dig. - Åh, det gør ikke noget.
- Det er kun, at De er en... - En fremmed?
- Næh, vi har da mødt hinanden før. - Vi to?
Naturligvis. Du sagde det jo selv. Vi mødtes i en drøm.
Jeg har kendt dig længe vi mødtes i en drøm.
Jeg har set dit ansigt så klart i bækkens klukkende strøm.
Jeg har hørt din stemmes klang
i en sang så varm og øm.
Blir' den min igen den fryd, der svandt hen
så kysser du mig
som dengang vi mødtes i en drøm.
Hvem er du? Hvad hedder du?
Åh, mit navn... Jeg hedder...
- Åh, nej. Jeg kan ikke. Farvel. - Hvornår må jeg se dig igen?
- Åh, aldrig. - Aldrig?!
- Jo. Måske engang. - I morgen?
Åh, nej! Kom i aften.
- Hvor? - Hytten inde i krattet.
Så... Vupsi!
- Hvad mener I om den? - Det er en særpræget kage, ikke?
Jo... Selvfølgelig bliver den stivere, efter den er bagt.
- Og hvad synes du om kjolen? - Jo, den er...
Den er da ikke magen til den i bladet, vel?
Næh, jeg forbedrede den. Måske sku' den have flere rynker. Hvad synes du?
Jeg ved ikke... Hvad synes du, Magsvejr?
Jeg synes, vi skulle holde op med det pjat nu.
Det er synd for Tornerose, at vi ikke kan gøre det pænt.
Jeg synes, hvad jeg hele tiden har syntes: Frem med tryllestavene.
Hør her. Jeg synes, hun har ret.
- Her er de! Værsgo. - Åh, nej!
Pa... pa... pas nu på, Magsvejr.
Kom. Luk døren.
Fauna, luk vinduet. Alle sprækker må tættes.
Vort ansvar er så stort.
- Du tager dig af din kage. - Mens jeg...
... gør huset fint. Jeg har min kjole. Skynd jer.
Kom så, kost og moppe og spand. Gør så alt, hvad I nu kan.
En kjole, kom nu. En der klær' en prinsesse fin og skær.
Æg, mel og mælk.
Akkurat som det står her i min bog. Så sørger jeg for lys.
Åh, nej! Ikke rød. Gør den blå.
Magsvejr?! Gør den rød.
Gør den blå.
Rød.
Blå.
Se nu, hvad du har gjort!
- Stille. - Hun kommer hjem igen.
Hold op med det pjatteri.
Gør den rød. Hurtigt. Væk.
- Blå. - Tante Flora?
Bevares! Hvorfor mopper moppen endnu?
Stop, moppe.
Tante Flora, Fauna, Magsvejr?
Hvor er l, alle sammen?
Det sku' være en overraskelse. Tillykke!
Tusind tak. Det er den gladeste dag i mit liv.
Alting er så dejligt nu. Vent bare, til I ser ham.
- Ham?! - Tornerose?!
- Du har talt med en fremmed. - Nej, jeg har mødt ham før.
- Hvad siger du? - Vi mødtes i en drøm.
Jeg har kendt dig længe vi mødtes i en drøm.
- Hun er forelsket. - Det er rædsomt.
- Nej, ved I hvad? Jeg er 16. - Det er ikke det.
- Du er allerede trolovet. - Trolovet?
- Siden du blev født. - Til prins Phillip.
Det er umuligt. Hvor kan jeg vinde en prins?
- Jeg måtte jo være... - En prinsesse.
Prinsesse Aurora. I aften fører vi dig tilbage til din far, Kong Stefan.
Åh, nej! Han kommer her i aften. Jeg lovede at være her.
Det går ikke, barn. Og du må aldrig se den unge mand igen.
Åh, nej! Sig, det ikke er sandt.
Nej...!
Og vi som troede, hun ville blive så glad.
- Hvor tror du, hun er, Hubert? - Hun kommer.
Der er en halv time til solnedgang.
Herlig fugl!
Altså hør her! Alt er forbi! Hun er så godt som kommet.
Du forstår, Hubert, at efter 16 års uvished, aldrig at vide...
Forbi! Alt er forbi.
Vi skal skåle for fremtiden -
- med noget, som jeg har gemt i mange år.
- Her. For fremtiden! - Du har ret. For fremtiden!
Skum! Skum! Skum! Vi drikker for lidt.
Det bryllup sig nærmer med hurtige skridt.
Så blir' vores riger forenet til ét.
Skum! Skum! Skum!
Ah! En dejlig årgang.
- Det unge hjem, ikke? - Unge hjem?!
De skal have et sted at være alene. Også for børnenes skyld.
- Når tid er inde. - En skål for det unge hjem.
Skum! Skum! Nu er der plads.
Vi skænker de unge så flot et palads.
Lad mig fylde dit glas det er aftenens mål.
Skum! Skum! Skål!
Kom her.
Og sig mig, hvad du mener. Det er ikke stort, det hus.
40 værelser, spisesal, hvedebrødsdage i fred.
Har du bygget det allerede?
Vist så! Vi er klar. Lige parat til de to unge.
Det er parat? De skal da først giftes.
Det ordner vi i aften. Sikket bryllup!
Hold op. Jeg har ikke set pigen endnu, og så vil du tage hende væk fra mig.
Du tager jo min dreng. Vi får børnebørn i stedet, ikke?
- Jo, men... - Vi bliver ikke yngre!
- Skål for brylluppet! - Vær nu fornuftig, Hubert.
Aurora ved ingenting om alt det her, så det bliver måske lidt af et chok.
Chok?! Min Phillip et chok?
- Hvad er der galt med min Phillip? - Intet. Jeg mener bare...
- Hvad har din datter imod min søn? - Hør nu...
Min søn kan måske heller ikke lide hende!
Og tror du, at mine børnebørn vil have dig til bedstefar?
Hør nu, dit urimelige, gamle, pralende, dumme fjols!
- Urimelig? Gammel? En garde! - Pas nu på, Hubert. Så er det krig.
En garde! En garde for mit land!
- Hvad er det nu, vi skændes om? - Intet, Hubert. Absolut ingenting.
- Vore børn skal nok blive forelskede. - Forstår sig. Og det med børnebørn.
Jeg beder min hofsnedker lave en vugge i morgen.
- Pragtfuldt! Kingsize, det er klart. - Æresord! Det er hofsnedkerens skål.
Hans Kongelige Højhed, Prins Phillip!
Phillip.
Phillip! Phillip!
Hej, Phillip!
Skynd dig lidt. Du skal have skiftet tøj i en fart.
- Lad ikke din unge brud se dig sådan. - Jamen hun har set mig, far.
- Hvor? - Vi mødtes i en drøm.
Phillip, hold nu op!
Sæt mig ned!
- Og hvad er så det drømmepjat? - Det var ikke drøm. Jeg så hende.
Du så prinsesse Aurora! Vi må op til kongen. Fantastisk!
Jeg sagde ikke, det var Aurora, men at jeg havde mødt pigen for mig.
Jeg ved ikke, hvem hun var. En bondepige, måske.
Vil du gifte dig med en...?
Nej, Phillip. Du spøger.
Ikke sandt?
Nej, det kan du ikke mene.
Give slip på tronen, vort rige, for sådan én!
Ved himlen! Jeg forbyder det! En prins skal giftes med en prinsesse!
Far, det er det 14. århundrede, og nu til dags...
... er jeg stadig konge. Jeg befaler dig at være fornuftig.
Og vælge den, jeg elsker. Farvel, far.
Vælger den, du... Nej, Phillip! Kom her.
Åh, Phillip!
Phillip!
Hvad skal jeg sige til Stefan?
Kom så med mig.
Det er godt. Det er herinde.
Lås døren, Magsvejr. Fauna trækker gardinerne for.
Søde ven, kom du og sæt dig.
Tag en gave. Den sidste fra os.
Det er symbolet på din stilling.
En krone må fra nu du bære som tegn på værdighed og ære.
- Min ven. - Kom.
Lad hende være lidt alene.
- Det er den mand, I ved. - Vi må da hjælpe vort eget barn.
Det er dumt, at hun skal have ham, bare fordi han er en prins.
I denne sag bestemmer vi ikke, kære.
Vi må fortælle Kong Stefan om denne mand.
- Ja, selvfølgelig. - Hør! Malavia! Tornerose...!
- Hvorfor gik vi fra hende? - Tornerose!
Åh...!
- Her. - Tornerose!
Tornerose! Hvor er du, Tornerose?!
Tornerose! Tornerose!
Tornerose!
- Tornerose! - Rør ikke ved noget!
Rør ved tenen. Rør den, siger jeg.
I små dumme feer tror, at I kan narre mig.
Mig, det ondes herskerinde!
Se jeres bedårende prinsesse.
Tornerose!
Det kan vi aldrig tilgive os selv.
Det er vores skyld.
Stefan, der er noget, som jeg nok må fortælle dig nu.
- Ikke nu, Hubert. - Jamen det er noget med Phillip.
Ja, det er sandt. Phillip. Men hvor blir' han af?
Det er, hvad jeg prøver at sige.
Hent ham med det samme så.
Solen er nede! Vær rede til at hilse prinsessen!
Stakkels konge og dronning.
De vil blive fortvivlet, når de hører det.
- De skal ikke vide det. - Ikke det?
Vi tryller alle i søvn, til Tornerose vågner.
Kom.
Jo, som han sagde, ham Phillip:
Han er vist blevet forelsket i en... bondepige.
Bondepige?!
Ja, ja?
En bondepige. Hvad mere? Hvor har han mødt hende?
- En simpel bondepige. - Hvor? Hvor?
De mødtes i en drøm.
De mødtes i en...? Åh!
Prins Phillip!
Kom så! Vi må straks tilbage til hytten.
Kom ind.
Næh! Det kan da glæde selv mig.
Jeg håbede på en bonde, og se! Jeg fik en prins.
Før ham væk.
Men venligt... Venligt.
Jeg har mine planer med ham.
- Malavia! - Hun fik Prins Phillip.
Til det forheksede...
Jamen kan vi komme der?
Vi kan, og vi må!
Det er synd, at Prins Phillip må undvære denne fest og denne glæde.
Kom, jeg må ned i hans fængsel og se til ham.
Næh hør nu, Prins Phillip. Du ser melankolsk ud.
En pragtfuld fremtid ligger forude.
Du, den tapre helt i alle gode, smukke eventyr.
Betragt Kong Stefans slot.
Der, i tårnet øverst oppe, drømmer den søde prinsesse om sin elskede.
Men skæbnen er underfundig. Se!
Det er den selv samme pige, som i går vandt vor tapre ridders hjerte.
Hun er virkelig bedårende.
Gyldent solskin i sit hår.
Og med en mund så frisk og rød.
Liflig som rosen i sommerens glød.
Årene går.
Men 100 år for et trofast hjerte er som en dag.
Da åbnes fængslets tunge porte.
Den unge prins er atter fri.
Han rider rank på sin ædle hest.
For pigen, han elsker -
- skal vækkes op med elskovskys.
For at bevise kærlighedens magt.
Åh, din...!
Kom, min ven. Lad os gå -
- så vores prins kan tænke i fred.
En meget vellykket dag.
For første gang i 16 år kan jeg sove godt.
Shh! Vi må skynde os.
Vent, Phillip. Vejen til din elskede er brolagt med mange store farer -
- som du alene må bekæmpe.
Du må værnes med dette dydens stærke skjold -
- og dette sandhedens kraftige sværd.
Kun retfærdighedens våben kan besejre det onde.
Kom så. Vi må ile.
Pas på, Phillip!
Stilhed! Du, se disse tåber.
Nej...!
Kom så, Phillip!
Skynd dig, Phillip!
I mure af tjørn skal prinsen dø!
Skabt af en tåre fra ondskabens sø!
Tag min forbandelse! Bring den frem!
Læg den om Kong Stefans hjem!
Nej! Det er ikke sandt!
Med mig skal du kæmpe, åh Prins!
Og med helvedes flammer!
Op! Denne vej!
Kom, Sandhedssværd. Brug din klinge. For evigt skal det gode vinde.
Tilgiv mig, Hubert. Den vin...
Nå... du sagde noget.
Oh, ja. Ja, jo... Hør nu her, Stefan.
- Dette er det 14. århundrede. - Ja, det har du sagt mig én gang.
Og ud fra det synspunkt...
Min søn Phillip siger, han gifter sig med en...
Aurora! Hun er kommet.
Og Phillip!
Hvad skal det betyde? Jeg forstod, at...
Men...!
Jamen hvad er der da sket?
Men, Fauna! Hvad er der i vejen, kære?
- Jeg er så glad, når det ender godt. - Ja, også jeg.
Blå?
Rød.
Blå.