Vi låg, min kärlek och jag
Under tårpilen
Men nu ligger jag ensam
Och gråter invid trädet
Och sjunger: "Ack, du min pil"
Vid trädet som gråter med mig
Och sjunger: "Ack, du min pil"
Tills min älskade återvänder
Vi låg, min kärlek och jag
Under tårpilen
Men nu ligger jag ensam
Å, pil, jag dör
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Simontax
www.sweSUB.nu - För bättre texter -
Allt jag vill göra är att rädda barnen inte att förgöra dem.
Mer än allt älskar jag barn.
Mer än allt annat.
De behöver ömhet, kärlek...
...någon som tillhör dem och som de tillhör.
Får jag ställa en personlig fråga?
Har ni fantasi?
Ja, det kan jag svara på. Ja.
Bra. Sanningen förstår som regel bara fantasifulla personer-
-och jag vill vara sanningsenlig. Jag är ungkarl, men inte ensam.
Jag är mycket utomlands. Mitt liv i London roar mig-
-men det är inte den sorts nöjen som är lämpliga för barn.
Kort sagt, miss Giddens, är jag självisk-
-och den siste att så plötsligt bli pådyvlad två föräldralösa barn.
Beklagligt nog har jag inte plats för dem, varken själsligt eller emotionellt.
- Verkar det hjärtlöst? - Ärligt, men inte hjärtlöst.
- Så barnen bor inte med er? - Nej, de är på mitt gods i Bly-
-ett ganska stort och ensligt ställe.
Landet passar bättre för barn.
Ni är visst själv dotter till en kyrkoherde på landet. Här är det.
"Mer än allt annat älskar jag barn."
- Ja. - Utomordentligt.
Under flera år har Miles och Flora...
...förtjusande namn, eller hur? ...haft bara mig.
De stackarna behöver mer än en kylig farbror, eller en guvernant.
Kärlek och tillgivenhet, någon som tillhör dem och som de tillhör.
Ni, miss Giddens, jag känner att ni är den personen.
Sir...
Ni inser att det blir min första plats?
Än sen? Om jag litar på er, om ni litar på mig...
Ni förstår att den jag anställer måste heligt lova-
-att axla hela ansvaret.
Hon får aldrig besvära mig. Aldrig. Varken klaga, bönfalla eller skriva.
Ta bara över och...lämna mig i fred.
Vad säger ni, miss Giddens?
Barnen...
- Har de haft guvernant förut? - Tyvärr.
Det var inget fel på miss Jessel, en bra guvernant och aktningsvärd kvinna.
Barnen gillade de henne, särskilt Flora. Det påminner mig...
-för inte ämnet på tal med Flora. Hon var så förtjust i miss Jessel och...
...det kom som en förfärlig chock.
Jag tror inte jag förstår.
Hon dog. Just när allting var ordnat och fungerade fint...
...dog den förbaskade kvinnan.
Det var mycket underligt.
Jag var i Kalkutta och har först nu kunnat söka ersättare.
Under tiden är min brorson på skola och lilla Flora-
-sköts om av hushållerskan mrs Grose.
Hjälp mig, för jag är hjälplös.
Ge mig handen. Ge mig ert löfte.
Ja, sir, om ni är riktigt säker?
Helt säker och mycket tacksam. Kom ihåg att ni bestämmer.
Vad som än händer får ni ta hand om det ensam.
Jag ska försöka, det lovar jag.
Jag tänker gör allt för att barnen ska bli lyckliga.
Stanna! Snälla, stanna!
Jag vill promenera härifrån.
Som ni vill, miss.
Tack.
Flora!
Hörde du inte? Någon ropar ditt namn.
- Det tror jag inte. Jag hörde inget. - Heter du inte Flora?
- Jag är miss Giddens. - Ja, vår nya guvernant.
Jag har väntat på er.
- Är ni rädd för reptiler? - Hurså?
Jag har en i fickan som vill träffa er.
Javisst, i så fall.
- Han heter Rupert. - En sköldpadda.
- Vi älskar varann. - Jag ser att ni står varann nära.
Mycket. Så, nu har du träffat miss Giddens.
Men Rupert är inte den ende. Ända sen min farbror skrev har vi väntat på er.
- Det har varit så spännande. - För mig också, mycket spännande.
Inte som för oss och mrs Grose.
Hon har städat och städat och tvättat fönster. Tänk 134 fönster.
- Vi ska ha så roligt tillsammans. - Javisst, kära vän.
Hon är här! Hon är inte rädd för reptiler.
Men det kan man inte säga om mig.
Jag gick från grinden. Jag ville se allt.
Jag är glad att ni kom, miss Giddens. Verkligen glad.
- Var snäll och stig på. - Tack, mycket vänligt.
- Ni vill väl ha en kopp te? - Tack.
Inte ni, miss Flora! Ni får inte gå in med den där paddan, eller sköldpaddan.
- Seså, kila iväg. - Javisst.
Jag hade ingen aning, kunde inte föreställa mig!
- Å, förlåt. - Det gör inget, det händer hela tiden.
Jag trodde inte det var så vackert.
Vi gör vårt bästa. Men hälften av rummen är tomma nu, låsta och tomma.
Ändå är det för stort, svårt att hålla rent.
Men ett himmelrike för barn.
Ja, en himmel. Och vilket förtjusande barn hon är.
Hon är enastående, men hon har sina sidor. Det blir ni varse.
Javisst, men hon verkar... Hon ser änglalik ut.
Ja, men hon tycker om att ströva omkring på egen hand.
- Vi brukar jaga henne. - Jag hörde er.
I trädgården hörde jag er ropa på henne.
Inte jag, miss. Kanske Anna eller kokerskan.
- Ja, någon. - Sätt er och drick ert te.
Det blir snart mörkt. Jag ber Anna hämta några lampor.
Miss Giddens? Miss Giddens! Har hon gått?
Ja, för ögonblicket.
Rupert får väl lite av er kaka?
Han kan bli för fet för din ficka.
Jag har en ponny också. Han är inte riktigt min.
Det är Miles. Miles är min bror. Han är på sin skola.
- Du saknar honom väl mycket. - Han kommer hem snart.
Inte förrän till lovet.
Dags att gå upp till badet, miss Flora.
- Lova att inte ge er av? - Jag tänker stanna här länge.
Jag som hade sådana farhågor.
- Jag var så rädd. - Rädd, miss?
Jag visste inte om jag skulle ta tjänsten eller inte.
- Jag är så glad att ni gjorde det. - Jag hade inget annat val.
Deras farbror är mycket övertygande.
O ja, han har ofta förtrollat mig.
Redan som pojke kunde han linda en runt fingret och barnen är likadana.
- Han kommer inte hit så ofta? - Han gillar stadslivet.
Han är mycket populär, men till vad nytta med bara barnen, duvorna och mig?
- Mrs Grose? - Ja.
- Hurdan var hon? - Vem?
- Den andra guvernanten, hon som dog? - Miss Jessel? Hon var ung.
Hon ansågs vacker, och det var hon, men inte hälften så vacker som ni.
- Han verkar föredra unga och vackra. - Ja, han har Djävulens öga.
- Det är hans sätt, husbondens. - Men vem talade ni om först?
Husbonden förstås. Det finns ingen mer, ingen alls.
Ni blöter ner miss Giddens!
Är den andra lika enastående, lika förtrollande?
Ni kommer att bli hänförd av herr Miles.
- Miles kommer! - Jag blir lätt hänförd.
- Det var det som hände i London. - Miles kommer! Miles kommer!
Nonsens. Ni vet mycket väl att Miles är i skolan.
- Jag har en liten säng i ert rum. - Så rart.
Ja. Mrs Grose ville ge er ett stort rum.
Jag sa: "Hon är bara där när hon sover, och stora rum blir större på natten."
- Blir de? - Mrs Grose vet inte för hon blundar.
- Det är dumt, jag tittar i mörkret. - Gör du? Och vad ser du?
Många rum är tomma. Jag sa till mrs Grose: "Jag önskar man kunde sova-
-i flera rum samtidigt. Hon blev häpen. - Det undrar jag inte på.
"Nonsens", sa hon, "nonsens".
Lägg mig nu och be Herren bevare mig.
- Varför får inte Rupert sova hos mig? - Du kan krossa honom.
- Krossa en sköldpadda? - Be din bön.
Om jag vaknar innan...om jag dör innan jag vaknar, ber jag Gud ta min själ.
- Miss Giddens, vart tar Gud min själ? - Till himlen.
- Säkert? - Ja, för du är en mycket god flicka.
Men om jag inte är det, låter mig Gud då gå igen?
Det händer väl somliga?
Vad var det?
Något har nog blivit skadat. Ett djur.
Man ska låtsas att man inte hör, säger mrs Grose.
- Låtsas? - Då inbillar vi oss inte.
Ibland kan man inte låta bli att inbilla sig.
Vid trädet som gråter med mig
Och sjunger: "Ack, du min pil"
- Man ska vara ute en sån här dag. - Jag bara övade, mrs Grose.
- Har ni sett Miss Giddens, mitt lamm? - Jag är härute.
- Det är brev till er. - Tack.
- Får jag hjälpa till att läsa dem? - Javisst.
- Vilket först? - Hur ska jag veta?
Då väljer jag.
Det är från min syster.
Titta, en bild på mig och min familj.
- Är jag med? - Nej, det är ju min familj.
- Nu det här. - Det är från London.
- Är det från farbror? - Jag tror det.
Ni ser glad ut.
- Kommer han och hälsar på? - Nej, det är ett brev från Miles skola.
- Flora. - Ja, miss Giddens.
Sa du inte igår att Miles kommer hem?
Titta, en underbar spindel som äter en fjäril.
Mrs Grose, ett brev som deras farbror vidarebefordrat oöppnat.
Det är från Miles skola. Han skrev på kuvertet: "Jag är i Italien i sommar.
Det är från rektorn. Ta hand om det."
- Det är hans sätt. - Men vad gör jag?
Miles har skickats från skolan.
- Skickats? - Hemskickad. Relegerad.
- Vad har han gjort? Vad säger de? - Inga detaljer, de säger bara...
Varsågod, läs det själv.
- Det går inte, jag lärde mig aldrig. - Förlåt, jag visste inte.
De kan inte ha honom kvar.
- Varför? - Att han "är till skada de andra".
Herr Miles? Till skada?
Sånt nonsens. Man kan lika gärna tänka illa om Flora.
- Har han aldrig uppfört sig illa? - Det kan jag inte påstå.
Ni tycker om pojkar med gnista? Det gör jag också, men inte så att de...
...smittar. - Hursa?
- Att fördärva. - Herr Miles?
Är ni rädd att han ska fördärva er?
Miles kommer! Miles kommer!
Bly! Blystationen!
Miles!
- Miles! - Ni är miss Giddens, eller hur?
- Ja. - God dag.
- Tack, Miles. - Guvernanten och hon är hemskt trevlig.
Jag hoppas Miles instämmer.
Kom.
Inget är förändrat. Jag har längtat efter lovet.
- Lov? - Längtat efter mrs Grose och Flora.
Och er. Flora skrev och berättade att ni skulle komma.
Var det en bra termin i skolan?
Titta, där är sjön!
- Det är trevligt att vara tillbaka! - Jag hoppas det inte blir ensamt-
-med bara Flora, mrs Grose och mig.
Hade du det bra i skolan?
- Får jag säga en sak? - Javisst, Miles, naturligtvis.
Ni är alldeles för snygg för att vara guvernant.
Du är alldeles för ung för att vara en bedräglig smickrare!
- Kära mrs Grose, skönt att vara hemma. - Stopp! Jag tappar andan.
Allt är sig likt. Jag var rädd för att det skulle vara annorlunda.
Inget förändras här, herr Miles. Men ni har magrat. Vi måste göda er.
- Du har inte sett ponnyn. - Får vi? - Javisst.
Kom!
- Nå, miss? - Ni hade rätt, charm går i släkten.
- Och det grymma brevet? - Säkert ett missförstånd, ett misstag.
Ja, ett misstag. Vad ska ni säga till herr Miles?
Vi tar det senare, inte nu.
En dum skollärare får inte förstöra hans hemkomst.
Ja, miss. Jag är så tacksam för att vi slipper bekymmer.
Kära mrs Grose, vilken tröst ni är.
Kom in, miss Giddens.
- Hur visste du att jag var där? - Det är ett gammalt hus, det knakar.
Och jag såg ljuset under dörren.
- Du ska sova. - Jag är för upprymd.
- Upprymd? - Av att vara hemma, att träffa Flora.
Av att träffa er.
- Och jag tycker om att ligga vaken. - Det är en mycket dålig vana.
- Är det? - Ja, vad tänker du på när du är vaken?
- En massa olika saker. - Tänkte du på skolan ikväll?
Nej, det känns avlägset.
Miles...du vet väl att du inte får åka tillbaka.
Du inser väl att det är mycket allvarligt att bli relegerad?
- Jag vet inte vad din farbror ska säga. - Nej, men jag.
"Besvära mig inte, jag är upptagen".
- Det är inte sant! - Jaså, ni vet för ni har träffat honom.
Han bryr sig varken om mig eller Flora. Han struntar i oss.
Miles, du får inte tro det.
Din farbror har...ja, han har...
...en massa plikter och inte tid... -...att slösa på oss.
Jag förstår. Det är sorgligt när människor inte har tid för en.
Det har jag, Miles.
Jag har tid, och jag bryr mig om.
Och om det är nåt fel med skolan... om det är nåt du vill berätta...
Miles, kära Miles, förstår du inte att jag vill hjälpa dig?
Lita på mig.
- Ljuset har slocknat. Var inte rädd.
Det var bara vinden, kära vän. Vinden blåste ut det.
Vi låg, min kärlek och jag
Under tårpilen
Men nu ligger jag ensam här
Och gråter invid trädet
Och sjunger: "Ack, du min pil"
Vid trädet som gråter med mig
Och sjunger: "Ack, du min pil"
Tills min älskade återvänder...
Under tårpilen
Men nu ligger jag ensam
Å, pil, jag dör
Miles...hur länge har du varit här?
Jag vet inte. 20 minuter, en halvtimme.
- Då måste du ha sett honom? - Vem?
Mannen som stod här på tornet.
Jag har varit ensam, förutom mina glupska vänner.
Det är inte sant. För två minuter sen såg jag en man stå precis här.
- Det kanske var jag. - Nej, det var en man. Han såg på mig.
Ni inbillade er. Eller också...
Jag hoppas ni inte behöver glasögon. Ni är alldeles för snygg för det.
Jag är nog trött, har inte sovit bra.
Jag vet. Flora sa att ni suckade och jämrade er hela natten.
Man kan förstås aldrig tro Flora. Hon hittar på saker, inbillar sig.
Som stackars, dumma Miss Giddens?
Miss, kan det här vara er?
En sax, trädgårdsmästaren hittade den.
- Jag tappade den när jag klippte rosor. - Och bara lämnade den där.
Det är inte min dag, en smula förvirrat.
Ni har aldrig varit hemifrån förut.
Främmande ställe, nya plikter, mycket att vänja sig vid.
Bor det någon här som jag inte vet om?
- Bor här? - I huset, menar jag.
De två jungfrurna, kokerskan och trädgårdsmästaren.
Är det nån jag inte har träffat?
Om det bara vore så. Vi kunde behöva en till.
Skynda er och kom! Ni måste se. Miles har uppvisning.
Ni måste se, han är hemskt modig.
Miles!
- Jag visste inte att ni såg på. - Det var mycket duktigt, Miles.
Titta, jag kan också teckna. Miles är inte den enda som kan teckna.
Ja, jag ser, en vas med blommor.
O nej! Det är ett åskväder. Ser ni molnen och blixtarna?
Javisst, det är mycket nyskapande.
- Du blir kanske en berömd konstnär. - Hörde du, Miles?
Ja, men miss Giddens är bara artig.
Säg, Miss Giddens, vad tror ni jag blir?
- Vad du vill. - Det är inget jag vill bli.
Utom att vara en pojke på Bly. Bara allt kunde fortsätta som det är nu.
Jag älskar det här huset. Gör inte ni?
Det är mycket vackert och stort.
Det är nog största huset i England. I hela världen, faktiskt.
- Knappast i hela världen, Flora. - Var ert hus också stort?
- Nej, mycket litet är jag rädd. - Hur litet?
- Mycket, mycket litet. - För litet för er att ha hemligheter?
- Ja, med hemligheter var det svårt. - Men möjligt?
Inte länge. Hemligheter kräver ostördhet som vårt lilla hem inte erbjöd.
- Lekte ni lekar i huset? - Nej, vi måste vara tysta-
-när min far skrev sin predikan. Men när han var ute lekte vi kurragömma i huset.
- Underbart! - Vi gör det!
Javisst, ni gömmer er och jag letar.
- Kan vi vara i hela huset? Överallt? - Ja, det går bra.
Vart ska barnen? Det är sängdags.
Jag vet, men bara en liten lek och sen bums i säng.
- De har visst redan vunnit er. - Ja, verkligen.
- Vi är klara! - Jag kommer!
Anna?
Miss Giddens!
Ni hade inte hittat mig om jag inte slagit klorna i er. Skrämde jag er?
- Ja, lite. - Nu är ni min fånge!
- Låt mig gå. - Varför?
- Du gör mig illa. - Gör jag?
- Ja, släpp mig. - Varför?
- Du gör mig illa. Nu, jag menar det! - Gör ni?
Ni har hittat den! Jag har saknat den. Mrs Grose har nog gömt den.
- Nu ska ni gömma er. - Spring!
Javisst, men vart?
- Var ska jag gömma mig? - Var som helst. Vi räknar till 100.
Ett, två, tre...
Fyra, fem, sex...
...sju, åtta...
Miss Giddens, var är ni?
Miss? Miss Giddens?
Vad gör ni där? Ni är vit som mjölk!
Jag såg honom! Säg inte annat! Jag såg honom stirra.
- Vem? - Mannen från tornet.
Men nu stirrade han in i huset som om han jagade nån.
- Hur såg han ut? - Mörkt vågigt hår och hårda kalla ögon.
- Såg han bra ut? - Stilig och obscen. Jag har sett honom.
Jag vet var jag sett honom. Det finns en bild.
En miniatyr på vinden. Jag ska visa er.
- Det är inte möjligt! - Ni känner honom!
- Peter Quint, husbondens betjänt. - Men ni sa...
Ni förstår, han är död. Quint är död.
Död?
- Din griffel gnisslar hemskt, Flora. - Jag kan inte hjälpa det.
Inte? Jag trodde du gjorde det med flit.
Det gör hon.
- Sluta! Sluta tigga! - Jag tigger inte!
Jo, du tigger om uppmärksamhet! Nu tigger du igen.
Först om uppmärksamhet, sen om ömhet.
Tyst, Miles. - Å, älskade Flora. Jag fick dig att gråta.
Vilken vresig gammal guvernant ni har.
- Ni är inte vresig alls. - Nej, men det vore inte konstigt.
- Inte jag heller när allt är så hemskt. - Hemskt?
Regnet, att inte få gå ut i trädgården. Min griffel, jag var inte snäll.
Men ni är snälla, båda två.
Jag vet. Vi lägger undan böckerna och låtsas att det är Floras födelsedag.
- Ja! - Nå, din födelsedag. Vad vill du göra?
- Ha en fest. - En kostymfest.
- Strålande idé! Miles och jag byter om. - Får vi det?
- Javisst. - Kom, Flora.
- Skynda dig! - Vart ska ni?
- Byta om. Vi skulle ju få det. - Jag följer med.
Nej, då blev det ingen överraskning. Vänta därnere, det går fort.
- Jag lät dem gå. - Vart då, miss?
Jag lät barnen gå...dit upp.
Till vinden kanske. Ensamma.
Bara det? De tar inte skada.
Jag kan inte lämna dem ensamma efter igår kväll.
Glöm gårdagskvällen. Låtsas att det var en dröm, vilket det kan ha varit.
En dröm? Tror ni inte jag vill det? Att det var mörkret, en mardröm?
Men det är inte längre mörkt utan ljust, och jag såg honom.
En man, eller nåt som varit en man, som tittade in som om han sökte nån.
Är det inte sant att jag såg honom, hur kunde jag då beskriva honom?
Ni hade sett hans porträtt.
Ni jagar upp er för ingenting.
- Ni sa att han var betjänt? - Ja, men när husbonden reste-
-var Quint ensam med oss och bestämde. - Säg, hur dog han?
Quint? Därute, på själva trappan.
Det var vinter. En kall, mörk vinterkväll.
Det var is på trappan och Quint kom hem när vi alla lagt oss. Sent och berusad.
Han hade ett sår på huvudet, som om han halkat och fallit i mörkret.
Jag kan inte glömma hans ögon, fyllda av förvåning och smärta.
Som ögonen på en räv jag såg en gång. En räv som hundarna jagat.
- Men det var en olyckshändelse? - Han var egendomlig.
Det verkade som om han utsatts för våld, grymheter.
- Men man får inte tala illa om de döda. - Barnen nämner honom aldrig.
Nej, och det får ni inte göra inför dem.
Det var herr Miles som fann honom. Den stackarn, ni skulle hört hans skrik-
-sett hur han klängde sig fast och bad honom tala. Pojken dyrkade Quint.
- Dyrkade honom? Den mannen, Miles? - Ni kände inte Quint, miss.
Den makt han hade över folk.
Man kan inte klandra barnet. En ensam pojke utan far, Quint utnyttjade det.
Det var otäckt att se Miles följa honom som en liten hund. De var alltid ihop.
Tystnad! Underhållningen ska börja.
Titta, miss.
Jag lånade er nåldyna. Fick jag det?
Vill miss Giddens sitta där? Och mrs Grose också?
Nu ska Miles läsa högt för er.
En dikt.
Vad ska jag sjunga till min herre från fönstret?
Vad ska jag sjunga så att min herre stannar?
Vad ska jag sjunga för att min herre ska lyssna?
Vart ska jag gå, för min herre är borta?
Vem skall jag älska när månen gått upp?
Borta är min herre och graven hans fängelse.
Vad ska jag säga när min herre ropar?
Vad ska jag säga när han knackar på min dörr?
Vad ska jag säga när han kommer så stilla-
-och lämnar spår från graven på golvet?
Stig in, min herre, kom från ert fängelse, kom från er grav.
För månen har gått upp.
Välkommen, herre.
- Titta! - På vadå, miss?
Jag var rädd för deras skull. Men tänk om han vet? Om Miles vet?
Vet vad, miss Giddens?
Ni tror jag inbillar mig, men ni såg och hörde Miles...
Leka en lek.
- Ni sa att Quint och Miles var ihop. - Det var inte Miles fel.
- Kunde ni inte ha stoppat det? - Jag hade inte bestämt arrangemangen.
Husbonden gav Quint befälet. Dessutom kunde ingen trotsa Quint.
Var ni rädd för honom?
Men miss Jessel? Kunde hon inget göra? Var hon också rädd för honom?
Inte först. När hon kom hit var hon alltid glad och log.
Hon tyckte om musik och dansade. Hon dansade med Flora i timmar.
Men hon förändrades, hon förändrades.
Det var svårt att tro att en bildad dam som hon och Quint som var...vad han var.
Sluta, Miles! Sluta!
- De är upphetsade. De skulle ligga nu. - Vad var det med Quint och miss Jessel?
De är döda, borta. Det är meningslöst att prata om det som varit.
Det som varit...
Ja, men är det så?
- Låt bli, Flora, du faller i. - Men jag vill ro båten.
- Dumbom, du kan inte. - Säg till Miles att låta mig ro.
Ja, när du blir äldre. Det är för tungt för dig nu.
Det gör detsamma, jag har en egen båt.
Underbart varm sol.
- Det är nästan hett. - Jag tycker om när det är hett.
- Vet ni vad Miles sa en gång? - Nej, vadå?
Ute på sjön såg han en hand vinka på botten, men mrs Grose sa: "Struntprat!"
- Miss Giddens, kan sköldpaddor simma? - Nej, vännen.
Jag trodde nog det.
Flora, var har du lärt dig den sången?
Jag tror inte jag minns.
Det är väl sången från speldosan?
Eller hur?
Flora!
Vem är det? Därborta!
Ni skrämde mig med att sitta där i mörkret. Och var är barnen?
Däruppe med Anna. Jag ville vara ensam en stund.
- För att tänka. - Lite ljus ger nog gladare tankar.
Mrs Grose... De är två.
Ursäkta?
Två av de där...förfärliga varelserna.
Idag, nere vid sjön, i fullt solljus-
-såg jag den andra. - Den andra?
En kvinna klädd i svart.
- Miss Jessel. - Miss Jessel är död.
- Hon dog för nästan ett år sen. - För nästan ett år sen.
Nästan ett år!
Flora såg henne också.
- Sa hon det? - Nej, hon ljög, eller så gott som ljög.
Men jag har inte hört barnen ljuga.
- Varför skulle de det? - Varför? Därför att de båda leker-
-eller fås att leka en ohygglig lek.
Jag förstår inte vad det går ut på, bara vet att det pågår.
Något hemligt...
viskande...
...och oanständigt. Tro mig, barnen är i fruktansvärd fara.
Vad ska vi göra?
Då tror ni mig? Jag inbillar mig inte?
- Jag tror er, miss. - Tack gode Gud.
Jag har varit så rädd, känt mig så ensam, men med er hjälp...
- Ja, jag hjälper er, men säg hur. - Ja.
Vi måste ta reda på vad dessa skräckvarelser vill.
Tänk, mrs Grose. Svaret måste finnas i det förflutna.
Var Quint och Miss Jessel...förälskade?
- De älskade varann, eller hur? - Älskade? Det var vad hon kallade det.
Men det var mer som en sjukdom, en feber som gör en utbränd och torr.
Hon tålde all sorts grymhet.
Om han slog henne - jag såg honom slå henne till golvet - såg hon på honom-
-som om hon ville känna hans hand. Ingen stolthet, ingen skam.
Hon kröp på händer och knän till honom och han skrattade, ett vilt skratt.
Det gör ont att minnas.
Dålig var hon, men ingen kvinna kunde ha lidit mer.
- Man bör nog hålla tyst om det. - Ni måste berätta.
Jag har sett saker, som jag skäms för att berätta.
Fortsätt!
Rum...som användes i dagsljus... som om de var mörka skogar.
De brydde sig inte om att ni såg dem?
- Och barnen? - Jag vet inte, miss.
Jag vet inte vad barnen såg.
Men de brukade följa efter Quint och miss Jessel, hand i hand, viskande.
- Det viskades för mycket i huset. - Ja, det förstår jag.
Jag kan tänka mig vad de viskade om.
Quint, Miles, jag kan höra dem tillsammans.
Inte fel att Miles ville vara med Quint, som lärde honom rida och gick med honom.
- Pojken behövde nån som... -...fördärvade honom.
Miles är en bra pojke, det finns inget ont i honom.
Om han inte lurar oss, om de inte båda lurar oss. De oskyldiga.
Oskyldiga är de, ni får inte anklaga...
Ursäkta, mrs Grose. Jag anklagar inte. Jag försöker bara få ihop det, förstå.
Säg mig, var barnen lyckliga?
Ja, precis som nu. Men jag undrade om de brydde sig om dem.
Eller om de utnyttjade dem.
Utnyttjade dem? Ja, naturligtvis, och det gör de fortfarande.
- Vad hände med miss Jessel till slut? - Det var sorgligt.
När Quint hittades gick hon sorgklädd. Hon som borde hatat mannen.
Hon sörjde tills vansinnet lurade i blicken. Varken sov eller åt.
Jag hörde henne snyftande vandra i hela huset. Det kunde inte fortgå.
- Till slut dog hon. - Här? På Bly?
- Men vad dog hon av? - Man kan nog säga brustet hjärta.
Ursäkta, de har lagt sig. Tvättade och i väntan på aftonbönen.
Tack, Anna. Jag kommer strax.
En sak till innan jag går. Kyrkoherden, hur är han?
Pastor Fennell? En riktig gentleman. Men jag skulle inte göra det.
Om ni tänker tala med kyrkoherden, det skulle inte jag.
- Varför inte? - Det kan bli prat, en skandal.
- Kan vi inte frukta mer än en skandal? - Men vad tjänar det till-
-att berätta för kyrkoherden om våra hemligheter. Han kan inte hjälpa oss.
Han är kanske den ende som kan.
Vad tjänar det till att berätta för kyrkoherden om våra hemligheter?
- Han kan inte hjälpa oss. - Kom ihåg att ni bestämmer.
Flora! Det är en hemlighet. Kom ihåg att det är en hemlighet.
Se på henne.
Flora, det är en hemlighet...
Det är en hemlighet...en hemlighet.
Jag har bestämt mig. Efter kyrkan tar jag tåget till London och deras farbror.
- Han bör ha återvänt. - Men varför nu?
Därför att...vi kan inte fortsätta utan hjälp.
Ni är orolig, men bortsett från enstaka tillfällen har ju barnen varit snälla.
Inte snälla, bara lätthanterliga
De lever inte med oss, vi har ingen del i deras verkliga liv.
Jag vet att ni inte kan tänka ont om dem men det finns saker jag inte berättat-
-som jag inte kan berätta ens för er.
Se på dem. Vad tror ni de säger?
- Jag vet inte, barnprat. - De pratar om dem. Om hemskheter.
Hittills har monstren bara visat sig på höga platser, genom fönster, över sjön.
Men de tänker komma närmare. Och om de gör det...
- Vad ska ni säga till husbonden? - Vad kan jag säga? Huset är förgiftat?
Att barnen är beräknande lögnare?
Att deras vänner skulle skrämma dem till döds, om de inte var bundna till dem?
Han skulle tro att jag var vrickad eller försökte få honom intresserad av mig.
- Om det fanns nåt jag kunde göra. - Det gör det.
Har ni berättat allt? Om jag ska övertyga deras farbror-
-måste jag veta sanningen, alltsammans.
- Hur dog miss Jessel? - Vi kommer för sent.
Hur dog hon?
I synd. Hon tog livet av sig. Hon hittades i sjön, drunknad.
- Förlåt, jag skulle inte ha berättat. - Jag är glad att ni gjorde det.
Gå in, mrs Grose. Jag kommer snart.
Flora!
Jag önskar att ni inte reste och störtade iväg så här.
Jag har inget val. Tack, mrs Grose.
Det enda som kan göras är att säga allt till farbrodern och få honom att förstå.
- Sa ni till om vagnen? - Jag ska se om den kommer.
- Jag ber nån ta ner bagaget. - Tack. Jag är i lektionssalen.
Miss Giddens?
- Är ni klar, miss? - Jag reser inte.
Allt har förändrats.
Är ni sjuk?
- Var är barnen? - Anna ger dem mjölk.
- Vagnen är klar. - Nu kan vi inte lämna dem ur sikte.
- Vi kan inte ta minsta risk. - För vad?
Hon var här. Hon väntade på mig.
- Vem? - Hon talade.
- Hon talade? - Det blev så.
Jag kunde ha tyckt synd om henne om hon inte varit så hjärtlös...
...och hade hungrat efter honom.
Efter hans armar, hans läppar.
Men hon når honom bara...
De når varandra bara genom att besätta barnens själar.
Barnen är besatta.
De lever, vet om och delar detta helvete.
- Då måste ni berätta för husbonden? - Jag kan inte lämna dem nu.
Jag skriver till honom och insisterar på att han kommer hit.
Men även om han struntar i mig vet jag hur de kan räddas med eller utan honom.
- Ja, miss? - De måste fås att medge vad som händer.
Ett ord - ett sant ord från barnen, så driver vi ut de djävlarna för alltid.
Gud give att ni har rätt, miss.
Tysta...barnen lyssnar.
Kan inte glömma ögonen. De var öppna.
Vad ska jag säga när han kommer så stilla-
-och lämnar spår från graven på golvet?
Kyss mig, kyss mig, kyss mig...
Titta på barnen.
Du gör mig illa.
Barnen tittar.
Barnen tittar!
Har ni inte lärt er att knacka först?
- Knacka innan... - Knacka innan ni går in!
Knacka först! Knacka innan ni går in!
Älska mig. Älska mig...
Älska mig, älska mig!
- Quint är död. - Död?
Flora!
Någon går i trädgården.
Miles!
- Miles, vad gjorde du? - När då?
- Du såg nåt på tornet. - Bara er, jag väntade på er.
- Väntade? - Jag visste att ni skulle titta ut.
Vill ni veta varför? Jag ska säga er det verkliga skälet.
- Men ni kanske inte förstår. - Jag ska försöka.
Lägg mig igen då. Om ni inte är arg. Är ni det?
- Ja. - Det trodde jag.
Kom, jag berättar i sängen.
- Nå... - Ja?
- Jag ville vara stygg som omväxling. - Som omväxling?
Jag trodde jag höll på att bli tråkig.
- Miles, berätta sanningen. - Det gör jag ju.
Snälla barn bli ju lite tråkiga, eller hur?
Jag tänkte: "Varför inte vandra omkring barfota i natten?" Det var väl hemskt?
- Ja, mycket hemskt. - Det var vår plan, Floras och min.
Vi fnittrade så. Ni måste ha hört oss.
Ja, jag...jag hörde nånting.
Jag bad henne gå till fönstret, för att ni skulle titta ut och se mig.
Flora har också varit stygg.
- Miles, vad gömmer du under kudden? - Jag gömmer den inte, jag värmer den.
Jag fann den i morse. En av duvorna. Jag kunde väl inte lämna den ensam där?
Men, Miles...
Nacken.
- Det ser ut som... - om nån har brutit den.
Jag begraver den i morgon.
Kyss mig godnatt, miss Giddens.
- Skriver ni till er syster? - Nej, Miles, till din farbror.
- Det visste jag ni skulle till sist. - Gjorde du?
Ni säger väl hur stygg jag varit?
Det handlar delvis om dig.
Var snäll och hälsa honom.
Miles, är inte det melodin Flora brukar sjunga?
Tycker ni om den?
Var är Flora?
Är hon inte här? Ska jag spela nåt annat?
Flora?
Flora!
Mrs Grose! Flora är borta! Miles ordnade det listigt. Vi måste hitta henne.
- Var? - Vid sjön där vi såg miss Jessel.
- Hon har tagit båten. - Ensam? Bara barnet?
Hon är inte ensam, och inte ett barn utan en gammal, gammal kvinna.
- Flora. - Så där är ni.
- Jag tyckte nån iakttog mig. - Vem trodde du det var?
- Miss Giddens, ni kom utan hatt. - Du också.
- Hur kom du hit? - Med båten.
Och när lärde du dig ro, Flora?
Miles lärde mig.
- Varför gick du hit? - Jag går hit-
- när jag vill dansa och vara ensam.
- Och vem gav dig speldosan? - Jag tror inte jag minns.
- Miss Giddens! - Jo, det var mrs Grose.
- Nej, det var det inte. - Var det inte?
Och var, min unge, är miss Jessel?
- Var är hon, Flora? - Miss Giddens!
Var är hon? Du vet att du kan se henne. Titta, Flora, titta!
Där! Du kan se henne!
- Jag kan inte! - Medge det! Hon är där, du vet det!
- Jag kan inte! - Men se, hon är där!
- Miss Giddens, jag är rädd. - Sluta, miss.
Men ni kan se henne! Ni måste!
Såja, såja. Hon är inte där. Hur skulle hon kunna det? Hon är död och begraven.
Jag kan inte se nåt! Jag har aldrig sett nåt! Ni är grym och ond!
Jag hatar er, jag hatar er! Ta mig bort från henne!
Hon är grym, snälla, ta mig härifrån!
Titta inte på henne! Hon skrämmer mig!
Såja, kom nu.
- Mrs Grose... - Kom nu.
Kom.
Jag tycker om när elden gör så. Gör inte ni?
Såja, Anna stannar hos dig.
- Jag har aldrig hört på maken. - Tror ni mig nu när ni har sett?
Nu när jag hört. Ett och annat har jag hört men aldrig såna obsceniteter.
- Tycker ni om det? - Naturligtvis inte. Men det är bevis.
Må vara, men att höra sånt snusk ur en barnamun. Var har hon lärt sig det?
- Jag vet. - Hon har inte talat så förrän ni kom.
Ni såg vem som lärde henne, ni såg kvinnan.
Jag vet vad jag såg.
- Har hon nämnt det, nämnt miss Jessel? - Bara för att säga att ingen var där.
- Och ni låtsades tro henne? - Jag behövde inte låtsas.
Hur kan ni säga så?
Som om ni också...var helt oskyldig?
Ni bodde här och kände de där båda. Ni visste om deras inflytande på barnen-
-och det skrämde er. När jag kom hit var ni fortfarande rädd, jag kände det.
Varför? För att ni kände att de inte var riktigt döda!
Och trots det vänder ni er mot mig.
Jag får skulden. Jag vill rädda barnen, inte förgöra dem, vet ni inte det?
Flora var ett glatt och oskyldigt barn tills ni gjorde hennes ansikte till...
- Den kvinnan... - Det...dåliga minnet!
Det kan ha räddat henne.
Men ni måste ta henne till farbrodern. Ni måste båda resa i morgon.
Bort från mig, från dem, alla måste härifrån.
Lämna er här ensam?
Förutom Miles.
Vi satt tillsammans vid brasan ikväll.
Han sa inget, men han ville.
Det var som en pendel, och jag kunde känna den svänga åt mitt håll...
...sakta, sakta.
Han ville blotta sig och be om hjälp.
Och vi måste ge honom chansen. Förstår ni inte det?
Efter idag förstår jag er inte. Det var elakt och om ni planerar mera grymt...
Att väcka ett barn ur en mardröm, är det grymt?
Om ni var i min ålder och haft hand om lika många barn skulle ni veta-
-att för barn kan väckning vara värre än en mardröm.
- Nej. - Chocken och att bli plötsligt berövad.
- Ni har fel. Det är nonsens. - Vad ni vill, miss.
Ni och Flora reser i morgon. Det är mitt beslut.
Jag skickar bort tjänarna. Han lät mig bestämma, helt och fullt, mrs Grose.
I morgon måste jag vara ensam här. Med Miles.
Miss, vad ska jag säga till farbrodern?
- Sanningen. - Sanningen?
- Ja, miss. - Tack.
- Mrs Grose, har ni mitt brev? - Vilket brev?
- Till deras farbror, på skrivbordet. - Jag har inte rört det.
Jag undrar vem... Naturligtvis. Miles.
- Anklagar ni honom för stöld? - Det gör inget. Bara en sak till-
-att prata om när vi är ensamma.
- Var är herr Miles? - Han gick ut tidigt i morse.
Men jag väntar på honom. Han kommer till mig.
Det är väl bäst att Flora och jag kommer iväg.
Hälsa henne från mig... när hon mår bättre.
Och mrs Grose...vänta tills ni träffar Miles igen innan ni dömer mig.
Jag kan inte döma er. Man kan bara döma sig själv.
Gud vare med er, miss!
Så, här är ni. Ska vi dricka te här?
- Ja, Miles. - Så förnämt och vuxet.
Ja, och vi kan tala med varann som vuxna.
Så trevligt.
Jag känner mig som herrn i huset.
- Var är tjänarna? - De har gått hem.
Skickade ni iväg dem? Eller blev de rädda och sprang?
- Vad menar du? - Ni är rädd. Ni kan ha skrämt dem.
Och vad - förutsatt att du har rätt - gör mig rädd, Miles?
Jag är ingen tankeläsare som sagt, men jag känner saker.
Oroa er inte, det finns en man i huset.
- Finns det? - Ja, jag. Jag ska skydda er.
Det är roligt. Vi har hela huset för oss själva.
Mer eller mindre. Det är fortfarande de andra.
Stackars Flora. Är hon hemskt sjuk? Är det allvarligt?
- Är hon på sjukhuset? - Nej, bara i London.
Hon trivdes inte på Bly längre. Huset gjorde henne upprörd.
- Plötsligt? - Nej, jag såg det komma.
Jaså? Och varför inte jag? Jag älskar Flora.
Jag vet vad hon känner före henne.
Hon älskade det här huset. Hon var lika lycklig här...
-...lika lycklig som jag. - Är du?
- Vadå? - Så lycklig?
Är du det, Miles?
Om ni ursäktar.
Miles...du har inte...
Stackars Flora. Hon var nog upprörd när hon glömde Rupert.
Varför ville ni vara ensam med mig?
- Det vet du mycket väl. - Vad är det jag vet?
Eller vad är det ni vill jag ska veta?
Ja, den där kvällen när du skulle ligga till sängs, varför var du i trädgården?
- Det sa jag. - Den verkliga orsaken.
Jag fattar inte varför ni frågar mig och sen säger att varje svar är osant.
- För att du inte talar sanning! - Skrik inte! Var inte så arg.
Det händer nåt med ert ansikte. Ni ser ful och grym ut.
Miles, Miles, lyssna på mig.
Jag är inte grym.
Jag kan vara dum och göra misstag, men jag är inte grym.
Min far lärde mig älska människor och hjälpa dem-
-även om de avvisar min hjälp och därför lider skada.
Därför är jag här, för att hjälpa dig. Vad du än gjort är jag inte mot dig-
-det är inte ditt fel. - Men jag har inte gjort nåt!
Varför skickades du då från skolan?
Det måste vara...
- ...för att jag är annorlunda. - Det är du inte! Du är som alla pojkar!
Vem är det som talar osanning nu? Då skulle vi ju inte ha dessa samtal.
Nej, ni tycker inte att jag är som andra pojkar. Det är därför ni är rädd.
I så fall om dig, Miles. Jag är rädd om dig.
- Om du inte berättar nu... - Det är inget.
Inte? Varför tog du mitt brev? Du tog det, eller hur?
- Ja, jag tog det. - Varför?
- För att se vad ni sa om oss. - Oss?
Om mig.
- Och vad såg du? - Ni tackade farbror för förtroendet.
Ni bad om ursäkt för att besvära honom, för att be honom komma.
- Fortsätt, vad sa jag mer? - Det var allt jag läste.
Jag hörde fotsteg och la det på elden.
Tog du andra saker? Gjorde du det i skolan?
- Nej, jag är inte tjuv. - Vad gjorde du, Miles?
Jag... Jag sa saker.
Ja, Miles?
Ibland skadade jag saker.
Och ibland på natten, när allt var mörkt...
- Vadå? - ...de skrek. Lärarna fick veta.
De sa att jag skrämde de andra pojkarna.
När såg du och hörde om sådana saker?
Jag hittade på dem.
- Vem lärde dig dem? - Det sa jag, de dök upp i huvudet.
Vad var det för saker?
- Ska jag berätta vem som lärde dig? - Jag gör inte om det, jag lovar!
Ska jag säga vem som lärde dig det här? Ska jag säga hans namn?
Ni lurar inte mig! Jag vet varför ni går på. För att ni är rädd.
Ni är rädd att ni är tokig! Så ni vill få mig att säga nåt som är osant-
-försöker skrämma mig som Flora. Jag är inte Flora! Jag är inget småbarn!
Ni tror ni kan springa till min farbror med lögner, men han tror er inte.
-när jag säger vad ni är. En slampa, med snuskig fantasi.
Ni lurade oss aldrig. Vi visste hela tiden.
- Miles? - Förlåt mig.
Tyst, älskling, tyst. Såja.
- Jag menade det inte. - Det var inte du.
Den rösten, de orden. De var inte dina.
- Förlåt mig. - Miles, kära Miles...
Säg det nu. Nu när jag håller dig.
Säg hans namn, och allt är över.
Vems?
Mannens som lärde dig. Mannen du träffat och aldrig slutat träffa.
- Ni har fel! Ni är tokig, sinnessjuk! - Hans namn, Miles!
- Ni är tokig! Ni är tokig! - Hans namn, Miles! Säg hans namn!
- Du måste säga hans namn! - Han är död!
- Titta! Titta! - Nej!
Han är här! För sista gången, han är här!
- Nej, han är död. - Han är här och du måste säga namnet!
Quint! Peter Quint! Var? Var?
Var? Var, din djävul?
Var?
Han är borta, Miles.
Du är i trygghet.
Du är fri.
Jag har dig.
Han har förlorat dig för alltid.
Miles?
Miles!
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Simontax
www.sweSUB.nu - För bättre texter