Виробництво кінокомпанії Шохіку.
Фільм-учасник відкриття кінофестивалю в Японії 1962 року.
1630 рік.
13 травня. Безхмарне небо. Надзвичайно спекотно на початку дня.
Журнал клану Ії
10-та ранку. Майстер Бенносуке...
здійснює візит до палацу Кандабаші шанованого лорда Дої,
щоб подарувати свіжу річкову форель з річки Шіракава,
яка протікає на нашій землі.
Інших записів офіційних справ немає...
Однак, біля 4-ї після полудня,
самурай, який був колись слугою клану Фукушіма з Хірошіми,
з'явився біля наших воріт.
ХАРАКІРІ
Продюсер: Тацуо Хосоя
Автор сценарію: Шінобу Хашімото
Оператор: Йошіо Міяджіма
Композитор: Тору Такеміцу
У ролях: Тацуя Накадаї
Акіра Ішіхама
Шіма Івашіта
Тецуро Тамба,
Масао Мішіма, Ічіро Накая та інші.
Режисер: Масакі Кобаяші
Сото Сакурада-Мачі, Едо - офіційна резиденція клану Ії.
Ти був слугою колишнього клану Фукушіма з Хірошіми?
Саме так.
Моє ім'я - Ханшіро Цуґумо.
Пишеться ієрогліфами "цу" - як гавань...
і "ґумо" - як хмара.
Яка мета твого візиту?
Дім мого господаря зазнав поразки в 1619 році.
Згодом я покинув свої землі і вирушив звідти до Едо,
де зміг знайти і орендувати скромне укриття.
Поки тягнулося таке моє мізерне життя, я шукав зв'язки, щоб найнятися на роботу до нового господаря.
Але як би я не старався, ми живемо у мирні часи,
і всі мої зусилля були даремними.
Будучи не в змозі знайти роботу і нового господаря,
він перебуває в тяжкому становищі та відчаї.
І вважає, що більше не зможе таке терпіти.
Замість того, щоб жити у такій бідності та ганьбі,
він бажає померти благородно, зробивши харакірі.
І просить дозволу використати для цього наше зовнішнє подвір'я.
Таким є його прохання.
Ні, знову...
Невже вони ніколи не припинять цього?
Що мені відповісти?
Гаразд. Покажи йому усе.
Ця кімната, пане.
Будь ласка, заходьте.
Дякую.
Я - колишній слуга Лорда Масанорі Фукушіми з Хірошіми.
Моє ім'я - Ханшіро Цуґумо.
Я з повагою прошу у вас вашої прихильності.
Я - старший радник Будинку Ії, Кагею Сайто.
Я надзвичайно вдячний вам за швидку зустріч.
Мета мого візиту - ...
Мені уже розповіли про твоє прохання.
Замість того, щоб жити у безкінечних злиднях,
і бездіяльно чекати на свою смерть,
ти бажаєш покінчити зі своїм життям як це належить самураєві, зробивши харакірі.
Думаю, саме в цьому суть твого прохання?
Так, у цьому.
В теперішні часи, таке твоє рішення викликає справжнє захоплення.
І через це, я можу висловити до тебе тільки найбільшу пошану.
Ти згадував, що ти служив колишньому Лорду Фукушімі.
Тобі доводилося знати чоловіка на ім'я Мотоме Чіджііва?
Чіджііва?
Так.
- Е... - Тобі не знайоме це ім'я?
Я - цілком переконаний, що він також служив колишньому Лорду Фукушімі.
У ці процвітаючі дні,
близько 12 000 самураїв не мають свого нового господаря...
І один чоловік навряд чи міг знати їх усіх.
Гаразд... не звертай на це увагу.
Цього року, трішки раніше, мабуть десь в кінці січня, цей ронін, Мотоме Чіджііва,
приходив до мене і мета його візиту була така ж, як і твоя.
Він...
просив дозволу використати наше зовнішнє подвір'я для того, щоб померти з честю.
Справді?
Справді. Розказати тобі, що відбулося потім?
Звичайно.
Ти говориш, що ти був слугою колишнього клану Фукушіма з Хірошіми?
Саме так.
Я служив колишньому Лорду Масанорі Фукушімі з Хірошіми.
Моє ім'я - Мотоме Чіджііва.
Яка мета твого візиту?
Після падіння дому мого господаря, я вирушив звідти до Едо,
де знайшов і орендував скромне укриття.
Поки тягнулося моє мізерне життя, я шукав зв'язки, щоб найнятися на роботу до нового господаря.
Але як би я не старався, ми живемо у мирні часи...
і всі мої зусилля були даремними.
Що ж, здається, зараз наша черга.
- Як будемо реагувати? - Дай мені подумати.
Іноді дивуєшся власній дурості.
В цьому винен клан Сенгоку.
Кажіть, що хочете, але це була помилка.
- Я не згідний, Язакі. Це - неправда. - Чому ні?
Самурай, який прийшов до будинку Сенгоку, був переконаний у своєму рішенні зробити собі харакірі.
В його намірах не було нічого безчесного.
Саме так, тому, що вони були зворушені його щирістю і через це...
Сенгоку вирішили взяти його до себе як кімнатного слугу.
Це - добре. Вони прийняли правильне рішення.
Проблема тут у безсоромній імітації послідовниками...
Вони усі хочуть зробити собі харакірі тільки через те,
що у них немає їжі та одягу,
вони з'являються біля наших воріт і благородними словами насправді вимагають, щоб їм щось дали.
Ми ж не можемо дозволити йому зробити харакірі прямо біля наших воріт...
Наш єдиний вибір - наслідувати приклад інших кланів:
дати йому що-небудь і попросити його піти.
Ні. Цього ми не будемо робити.
Якщо ми дамо йому грошей або щось інше і відправимо його назад,
за ним незабаром прийдуть наступні... Один за одним...
будуть збігатися, як мурашки на грудку цукру.
Після битви при Секігахарі,
Едо просто-таки кишіло тими ронінами - самураями без господаря.
Вони ніби дикі собаки, які бродять у пошуках своєї здобичі.
Подумайте про те, що скажуть люди.
"Клан Ії став таким же м'якосердим, як і інші.
Кожен думав, що у них твердий характер, допоки біля їхніх воріт не з'явився ронін.
Але погляньте, що вони наробили зараз.
Вони хваляться своєю військовою хоробрістю, але зараз мирні часи.
Вони просто живуть вчорашніми мріями".
І ви дозволите, щоб увесь Едо сміявся над вами?
Особливо, коли Його Світлість перебуває у від'їзді.
Ні за яких умов ми не можемо дозволити прийняти цього чоловіка,
поки Його Світлість у від'їзді.
Дати йому грошей і попросити піти - це нонсенс, який навіть не обговорюється.
Він не має ні найменшого наміру вбивати себе, хоч і говорить про благородне харакірі.
Раднику!
Дозволь мені...
Прошу вибачення за те, що змусив тебе чекати...
Я - Уменосуке Кавабе, один із охоронців лорда Ії.
А моє ім'я - Мотоме Чіджііва, ронін з Хірошіми.
- Будь ласка, ходімо зі мною. - Перепрошую?
Я проведу тебе до ванни.
Оскільки Лорда Ії зараз немає вдома,
старший радник Сайто
передасть твоє прохання синові Його Світлості, Бенносуке.
Він вважає твоє рішення гідним захоплення,
і бажає, щоб тобі було дозволено негайну аудієнцію з господарем.
Я матиму аудієнцію з господарем Бенносуке?
Саме так.
Я повинен попросити пробачення, але твоє нинішнє вбрання має бути кращим.
Поки ти будеш митися, ми пошукаємо для тебе новий одяг.
Я повністю віддаю себе у ваші руки.
Ваша доброта до мене безмежна.
Мабуть, це - сон.
Це так... абсолютно несподівано.
Майже...
Перепрошую.
Прошу вибачення, що змусив тебе чекати так довго...
- Я повинен попросити тебе знову переодягнутися. - Що?
Твій одяг.
Щось сталося?
А як же моя аудієнція з господарем Бенносуке?
Мені сказали, що мені буде надана аудієнція.
Не може бути такого. Ти напевне неправильно зрозумів.
Ні, я впевнений у цьому.
Саме так мені сказав Уменосуке Кавабе, один з охоронців.
Кавабе?
Ну, якщо він так сказав...
То так повинно бути.
Отже, я не помилився?
А... мені здається, я розумію.
Коли старший радник Сайто особисто передав твоє бажання господарю Бенносуке,
він зазначив, що в наші дні дуже важко знайти чоловіка з таким великим почуттям честі.
"Я був би радий додати цього чоловіка до переліку наших слуг," - сказав він.
Правда?
"...але коли людина заявляє, що вона бажає розрізати своє черево,
то вона уже глибоко переконана у своїй рішучості це зробити".
"Я впевнений, що спроба відмовити його від цього не принесе жодної користі.
Подаруйте йому його останнє бажання.
Я й сам хотів би зустрітися з цим чоловіком, у якого така незвичайна та велика хоробрість
і сказати йому про те, наскільки сильно я захоплююся цим його рішенням.
Але, на жаль, мені необхідно зараз обов'язково йти на зустріч з Лордом Дої.
Надайте йому всі зручності цього будинку,
і нехай усі наші слуги будуть свідками його останнього акту,
щоб вони змогли запам'ятати це, як приклад неймовірної гордості".
Мені сказали, що саме такими були слова господаря Бенносуке.
Скажи мені, що ти думаєш про цю історію?
Дуже цікава розповідь,
гідна знаменитого червоного щита, що символізує клан Ії
та їхньої репутації як великих, хоробрих воїнів.
Можна я запитаю, а які твої наміри?
Ви маєте на увазі...
це?
Саме так.
Ви можете бути спокійним.
Я прийшов сюди з наміром померти.
Ну що ж, гаразд. Твоє рішення гідне захоплення.
В такому випадку, майстре Цуґумо...
мабуть я розповім вам трішки більше про Мотоме Чіджііву.
Звичайно.
Отже тепер, ми не повинні тратити час.
Будь ласка, переодягайся.
Усе інше уже готове
для церемонії харакірі з усім належним оформленням.
Я маю прохання.
Я змушений попросити у вас невелику відстрочку.
Відстрочку?
Я не тікатиму і не ховатимусь. Я повернусь назад, до цього будинку.
Але прошу вас, дайте мені відстрочку на день або два.
Боюся, вже занадто пізно для цього.
- Це ж абсурд! - Абсурд?
Ми підготували усе необхідне для харакірі за твоїм же власним проханням.
Я дуже щиро прошу вибачити мене!
Лише день або два відстрочки. Я обов'язково повернуся.
Слово самурая - це закон.
Не повинно бути жодної затримки!
Майстер меча Хаято Язакі.
Його майстерність відточена ідеально.
Один невірний крок і він розрубає тебе на двоє.
Інші також не чекатимуть...
Замість того, щоб тебе розрубали як дохлу рибу,
краще зробити харакірі і померти як справжній самурай.
Тепер іди та переодягайся.
Родоначальники клану Ії...
я прошу вибачення у вас за забруднення вашого зовнішнього двору...
кров'ю недостойного роніна.
Я роблю це, щоб зберегти честь цього будинку,
а також честь сім'ї Токугава,
і самий кодекс самурая.
Прошу вас стати свідками мого рішення.
Його короткий меч такий же.
Поглянь на нього.
Він навіть не розріже соєвого сиру.
Він продав свою душу самурая,
замінивши свої леза на бамбукові,
а потім ще й приходить і говорить, що він хоче зробити харакірі?
Та як він сміє таке говорити!
Для початку церемонії уже все готове.
Мотоме Чіджііва, замість того, щоб сидіти і чекати на свою смерть
у жалюгідних злиднях, ти заявив про своє бажання померти благородно, вчинивши харакірі.
Це - похвальне рішення.
Ти є прикладом для усіх самураїв.
Мені соромно зізнатися,
але навіть в нашому будинку,
який є прикладом військової честі та хоробрості ще з часів нашого предка Наомаса,
таке рішення, яке прийняв ти, буває дуже рідко.
Через це я попросив бути присутніми тут усіх самураїв цього будинку,
щоб вони змогли бути свідками благородної смерті справжнього воїна,
і в майбутньому могли покладатися на твій приклад,
оскільки ти є втіленням справжньої хоробрості
і честі кодексу самурая.
Нехай наші серця будуть мирними.
Я прошу вас!
Що таке?
Я прошу у вас маленьку відстрочку - день або два!
Я клянуся, я не тікатиму і не ховатимусь!
Я обов'язково повернуся!
Будь ласка! Я благаю вас!
Це дуже несподівано.
Якось раніше я чув про випадки, коли роніни з Едо, які не гідні того, щоб називати себе самураями,
просили дозволу здійснити церемонію харакірі
на подвір'ї якогось клану...
але були щасливі змінити своє рішення та піти, якщо їм пропонували за це кілька монет.
Я впевнений, ти не такий як вони?
Абсолютно ні, пане.
Ні, ні. Звичайно, ні.
Я ніколи не повірю, що чоловік такого шляхетного характеру і вигляду, як ти,
може бути таким нікчемним здирником.
Тепер... починайте.
Що ж, такий не гідний як я, буду твоїм секундантом...
Я - представник школи Шіндо-Мунен-Ічі.
Я сподіваюсь, що ти знаєш, але дозволь мені нагадати тобі як має бути правильно.
Обряд харакірі трохи змінився з плином часу.
В останні роки, від того справжнього харакірі залишилась тільки назва.
Зараз, самурай тягнеться до меча,
а його секундант швидко відрубує йому голову.
Іншими словами, розрізання черева не відбувається,
а інколи, самурай тримає не короткий меч,
а лише розкладне віяло.
Однак,
наша сьогоднішня церемонія не буде опускатися до таких
низьких та порожніх форм.
Ми строго дотримуємося традиційних способів.
Це зрозуміло?
Ти маєш розрізати своє черево хрестоподібно.
Спочатку зліва на право, а потім зверху до низу, ось так.
Як тільки я побачу, що ти зробив це, я відрубаю тобі голову.
Допоки я не буду цілком переконаний у тому, що ти повністю розрізав черево і
відкрив свої нутрощі, я не буду опускати свого меча на твою голову.
Це зрозуміло? Починаймо...
Це - твій власний меч.
Саме його ти використаєш.
Меч самурая в його душі.
Немає кращого меча для реалізації такого наміру, ніж свій, власний.
Ну ж бо! Чого ти чекаєш?
Починай!
Відрубай!
Відрубай мені голову!
Ні, ще ні!
Перетягни лезо навхрест!
Чого ти чекаєш?!
Перетягуй лезо навхрест!
Зліва направо!
Я вважаю, що у нього не було більше сил, але, незважаючи на це, він відкусив собі язик.
Що скажеш, він був гідний цього чи ні?
Знову ж таки,
хто при здоровому глузді здійснює харакірі бамбуковим мечем?
Для цього треба мати величезну витримку і силу волі.
Отож...
які твої наміри?
Ви маєте на увазі...
це?
Розповідь, яку я тобі розказав про долю Мотоме Чіджііви, правдива в кожній деталі.
Послухай моєї поради.
Цуґумо...
послухай...
тихо йди звідси...
Ви не будете мати таких проблем зі мною.
На відміну від цього Чіджііви, меч, який у мене за поясом, зроблений не з бамбука.
І, будьте впевнені, я не відкушу собі язик.
Я виконаю харакірі належним чином.
Дуже добре.
Майстре Цуґумо,
оскільки, ви - такий непохитний у своєму рішенні, я виконаю ваше бажання.
Слуго!
Цей ронін з Хірошіми, Ханшіро Цуґумо, хоче використати наше подвір'я для здійснення харакірі.
Так, пане!
Його теперішнє вбрання не підходить для цього.
Дайте йому новий одяг, в якому він зможе перейти в інший світ.
- Якщо можна... - Що таке?
Будь ласка, не турбуйтеся про такі речі.
Для останніх хвилин такого розореного роніна, як я,
не має жодного значення, який одяг буде на мені.
Я глибоко вдячний вам за те, що ви дозволили використати ваше подвір'я
і за уважне ставлення, яке ви надали сьогодні мені.
Не можу знайти потрібних слів, щоб повністю висловити вам свою подяку.
Отже, я розпочну.
Можу я запитати, раднику,
хто буде моїм секундантом?
Я призначив Ічіро Шінмена.
Шінмена?
Ти бажаєш кого-небудь іншого?
Так, пане.
Я хотів би, щоб це був Хікокуро Омодака.
Ти просиш Хікокуро?
Наскільки я знаю, він слуга в цьому будинку.
Я чув, що він навчався у школі Шіндо-Мунен-Ічі.
Дійсно.
Хікокуро - гарний вибір.
Хікокуро!
Боюся, що сьогодні його немає.
Він просив повідомити, що він захворів і просить кілька днів відпочинку.
Я бачу. Це - погано.
Майстре Цуґумо, як ти чув, Омодаки сьогодні тут немає.
Тобі потрібно зробити інший вибір.
Вибрати іншого секунданта для себе.
Я дуже розчарований.
Я щиро надіявся, що саме Майстер Омодака
зможе виконати для мене таку послугу.
Цікаво, а я міг би попросити, щоб він надав мені свою особливу увагу?
Ну що ж...
Він казав, що він - хворий, але вчора він почував себе непогано.
Впевнений, що це не є щось серйозне.
- Посланцю! - Іду.
Поспішай до будинку Омодаки.
І скажи йому, щоб він негайно прийшов, якщо хвороба йому дозволяє.
- Тепер поспішай. - Так, пане!
Я приношу вам багато клопотів.
Будь ласка, прийміть мої вибачення.
Ну що ж, ти бажаєш зачекати тут...
- ...чи хочеш зайти всередину та відпочити? - Ні.
Комфорт вашого будинку може стати причиною того, що я стану вагатися у своїх намірах.
Моя подорож в інший світ не повинна бути неприємною.
Я залишусь тут.
Твоя чудова дисципліна вражає.
Не можу не висловити своє захоплення тобою.
Раднику, дозвольте сказати.
Це мабуть буде надто втомлююче для нас обох
сидіти тут і чекати в повній тиші.
Щоб згаяти час,
можливо, ви дозволите мені розповісти вам трішки про себе.
Про себе?
Так.
Нудні розповіді напівголодного роніна.
Але, як кажуть, що відбувається з тобою сьогодні,
може стати твоєю долею завтра...
Можливо ваші слуги
знайдуть який-небудь сенс у моєму даремному базіканні
і це стане для них прикладом.
"Що відбувається з тобою сьогодні, може стати твоєю долею завтра"?
Це має бути цікаво.
Я хочу, щоб кожен, хто присутній тут, уважно вислухав цього чоловіка.
Слова того, хто дивився смерті в обличчя...
навряд чи можуть бути даремним базіканням.
Я впевнений, що кожен з нас чогось навчиться після цього.
Раднику,
історія, яку ви розказали мені раніше -
я можу бути впевнений у тому, що вона правдива у кожній деталі?
Звичайно.
Ронін з Хірошіми, на ім'я Мотоме Чіджііва,
був людиною, яка знайома мені.
Мотоме Чіджііва...
він був знайомий мені.
Мотоме було 15 років,
а моїй дочці Міхо, яка була справжнім ангелом, було 11.
Це було 11 років тому.
Але коли я закриваю свої очі,
я бачу їх перед собою, так, ніби це було тільки вчора.
- Тепер моя черга. - Неважливо...
Цілий день ми лише рахуємо каміння для відновлення замкових стін.
Луки та стріли нам не будуть потрібні ще дуже довго.
"У світі зараз мир. Чотири моря заспокоїлись".
Між іншим, незабаром 22-ге - буде уже 7 років після смерті Нуї.
Я знав про це, але не думав, що вже пройшло 7 років.
Так... Я планую скромну церемонію в моїй резиденції.
- Не принось жодних подарунків. - Гаразд.
Важко навіть повірити. Уже пройшло 7 років...
Мене не перестає дивувати те,
що такий серйозний воїн, як ти, зміг виростити Міхо без будь-якої жінки?
Джіннаї... хто б казав.
Коли твоя Юкі померла, я й не уявляв, що ти зможеш впоратися.
Але поглянь на себе.
Ти - чудовий приклад того, як зі змії народжується яструб.
- Зі змії народжується яструб? - Ти був вдівцем, ніби змій...
Ти зміг дати своєму синові усе, навіть більше.
Дехто навіть не наважується мріяти про таке виховання,
і тепер поглянь...
твій син виріс не змієм, а став прекрасним молодим яструбом.
Дурниці.
Він дійсно вже виріс, але йому ще треба пройти дуже довгий шлях до того,
щоб ти зміг порівняти його з молодим яструбом, який літає високо у небі.
Ти знаєш, я ніколи не думав, що ми з тобою зможемо робити ще що-небудь, крім того, як воювати,
але, як виявляється, ми вміємо ще й виховувати дітей.
Така несподівана смерть, адже все було дуже добре.
Цього не повинно було статися.
Коли усе сказано і зроблено...
Наші життя - ніби будинки, що побудовані з піску.
Один сильний порив вітру і все пропало...
Те, як дім мого господаря, який володів землею на 498 000 коку,
був доведений до розорення...
я впевнений, ви уже знаєте, навіть краще, ніж я сам.
Через необгрунтоване і одностороннє рішення, яке було прийняте сьоґунатом Токуґава,
що стосувалося виконання ремонту замку у Хірошімі,
в червні 1619 року,
мого господаря, Масанорі Фукушіму,
було наказано відправити у вигнання до Каванакаджіми,
покинувши без будь-яких засобів для існування
12 000 слуг.
Вони в цьому не винні...
Джіннаї!
Для Ханшіро Цуґумо
Оскільки наша дружба з тобою тривала дуже довго,
я прошу тебе виконати мої наступні прохання.
Благородний Масакацу Фукушіма, який відповідальний за ремонт замку,
можливо, незабаром накладе на себе руки...
Тому, я буду супроводжувати його в дорозі до іншого світу.
Мого супроводження для нього буде достатньо.
Прошу тебе, не наслідувати мене.
Хоча мій син, Мотоме, уже виріс високим, але йому всього лише 15 років.
Будь ласка,
потурбуйся про нього, поки він шукатиме свій шлях у житті.
Чому він так поспішив? Вчинив харакірі до того, як мав вчинити я.
Ханшіро, я забороняю тобі наслідувати його.
Якщо ми не зможемо врятувати клан,
то, якщо ти захочеш, складеш компанію мені у моїй смерті.
Але, якщо клан продовжить своє існування, це буде безглуздо.
Компанії Джіннаї для Масакацу буде достатньо.
- Але, господарю! - Не будь дурнем, Ханшіро.
Джіннаї вчинив харакірі тому, що знав,
що якщо він цього не зробить, то ти це зробиш. Він помер заради тебе...
а це означає...
що ти повинен залишитися живим... заради себе і заради нього...
а також заради його сина, Мотоме. Хто потурбується про нього, якщо не ти?
Тепер я йду назустріч Джіннаї.
Ханшіро,
є щось таке, що ти хотів би переказати йому?
Тобі немає чого сказати?
Скажи Джіннаї... Скажи Джіннаї таке.
Нехай не хвилюється про Мотоме.
Я спостерігатиму за кожним його кроком на його шляху до зрілості.
Я не покину його. Клянуся у цьому своїм життям.
Продовжуйте, майстре Цуґумо.
Що ти дізнався?
Здається, його хвороба справді дуже серйозна.
Які симптоми у нього?
За словами його сім'ї, у нього висока температура і нестерпний біль у всіх суглобах.
- Продовжуй. - Я запитав, чи я можу відвідати його...
але він переказав, що його біль настільки сильний,
що він не бажає, щоб його бачили в такому стані.
Усе, що я зміг, це переказати йому ваше прохання і повернутися назад.
Здається, ми нічого не зможемо зробити у такій ситуації.
Можливо на нього вплинула спека,
яка не перестає вже декілька днів...
Майстре Цуґумо,
ти чув, що він сказав.
Я змушений попросити тебе вибрати якогось іншого секунданта.
Я дуже розчарований, але здається, у мене немає вибору.
В такому випадку...
я прошу, щоб це був Хаято Язакі.
Хаято?
Хаято!
Інабо, якщо я не помиляюся, то він також відсутній уже 4 чи 5 днів.
Так, вірно. Він просив кілька днів відпочинку, тому, що погано себе почував.
Майстре Цуґумо,
я боюсь, що Хаято Язакі також відсутній через хворобу.
Майстер Язакі також хворий?
Мені дуже шкода чути про це.
Здається, у мене знову немає вибору.
Я прошу, щоб це був Уменосуке Кавабе.
Раднику, хіба таке можливо,
невже майстер Кавабе також погано себе почуває?
Так, так... Здається, що він дійсно нездужає.
Усі троє відсутні в такий особливий день...
Справді, дуже дивний збіг...
Як цікаво.
- Він щось задумав. - Це - очевидно.
Хікокуро був першим серед тих, хто наполягав на тому, щоб Мотоме вчинив харакірі.
Язакі був першим, хто виявив, що лезо його меча було бамбуковим
і вперто наполягав на тому,
щоб він зробив харакірі саме ним.
А Кавабе швидко погодився з ними.
Ось чому, я переконував вас не давати йому меч з бамбуковим лезом.
- Та яка вже різниця? - Так, пане.
Але що нам з ним робити? Я сумніваюся, що він дійсно хоче зробити харакірі.
Очевидно, він щось приховав у своєму рукаві.
Що б там у нього не було... йому це не зійде з рук.
Ми змусимо його зробити харакірі.
А якщо він насправді відмовиться,
тоді кинемо на нього усі наші сили і порубаємо його на шматки.
Ви повинні зрозуміти - те, що відбувається в цих стінах,
і в стінах нашого замку - це таємниця.
Як тільки я подам сигнал, кожен з вас буде знати, як діяти далі.
Але мене турбує Хікокуро та інші двоє.
Потрібно відіслати когось, щоб він дізнався більше про них...
і в такому випадку, я хочу, щоб ти особисто поспішив і дізнався усю правду.
Майстре Цуґумо...
влітку дні дуже довгі, але час біжить невблаганно.
Я змушений попросити тебе продовжувати без подальшого зволікання.
Але, раднику, без секунданта ритуал не можна проводити.
Я розумію твою стурбованість,
але я обговорив це питання з моїми старшими колегами.
З усіх трьох людей, яких ти вибрав для себе у якості секунданта, ми не можемо надати жодного.
Ти повинен прийняти наш вибір.
- Ічіро Шінмен! - Так, пане!
Я наказую тобі стати секундантом у майстра Цуґумо.
- Дбайливо виконай свої обов'язки. - Гаразд, пане!
Я протестую!
Функції мого секунданта має виконати хтось один з тих трьох.
Повторюю, секундантом у мене повинен
бути один з тих трьох.
Ти що, глухий?
Усі троє, яких ти назвав, хворі і їх тут сьогодні немає.
Я ж пояснив це дуже чітко. Хіба ти не чув?
Тоді, в такому випадку, у мене немає вибору.
Я повинен скасувати ритуал мого харакірі.
Досить, Ханшіро Цуґумо! Ти зайшов занадто далеко.
Ти прийшов сюди, щоб попросити місце для здійснення харакірі,
а тепер нескінченно сперечаєшся щодо того, хто буде твоїм секундантом.
Ти аж ніяк не збирався робити харакірі.
Насправді тобі потрібні тільки гроші!
Раднику! Якщо я, як ви кажете, занадто багато вимагаю,
то можна я тільки спокійно посиджу тут на цій платформі?
Тоді, чому б тобі спокійно не продовжити свій ритуал?
Я цілком готовий померти,
але один тільки розірваний живіт не забезпечить мені
гідного переходу в інший світ.
Мені потрібен хтось, хто зможе відрубати мою голову професійно -
самурай, у здібностях і досвіді якого я буду впевнений.
Я вчиняю харакірі не для того, щоб спокутувати вину за якісь злочини, а за власним бажанням.
Тому я маю повне право вимагати того секунданта, якого я хочу.
Наступні розмови на цю тему -
це лише марна трата часу.
Ти - шахрай, ганьба нашого класу.
Ти навіть не думав робити харакірі!
Нахабний собака!
Стояти!
Зачекайте!
Зачекайте, я кажу!
Я прошу усіх, хто тут зараз присутній,
дати мені трошки часу.
Для чого? Тобі вже нічого казати.
Ні. Я ще маю що сказати.
Я не закінчив свою розповідь.
З мене досить твоєї безкінченної маячні.
Раднику!
Якщо ви змусите мене,
то я завзято битимуся до самої смерті, не залежно від того, скільки буде проти мене.
Дехто з ваших людей буде поранений незаслужено.
А дехто навіть може загинути.
Чи не буде краще...
просто вислухати мене?
Як тільки я закінчу свою розповідь...
я здійсню харакірі без будь-якого зволікання.
Але якщо ви вважаєте, що я не гідний харакірі,
ви можете наказати своїм людям зробити зі мною усе, що вони захочуть.
В будь-якому випадку,
я хотів би, щоб ви спочатку вислухали мене.
Якщо ти говориш правду,
- то ти даєш мені слово, так? - Так, я даю вам слово.
І, оскільки, ти самурай, то обіцяєш дотриматися його?
Гаразд, але скороти свою розповідь.
Я не збираюся слухати твоє даремне базікання дуже довго.
Усім віддійти назад.
Отже, на чому я зупинився?
О, так...
Дім мого господаря розорився,
Джіннаї Чіджііва помер,
але перед цим...
він попросив мене приглянути за Мотоме.
Коли дім мого господаря розорився...
ми швидко покинули його землі і вирушили до Едо.
Вулиці Едо були переповнені ронінами,
тими, які вижили після битви при Секігахарі.
В колишні часи, інші клани із задоволенням брали будь-якого роніна, який зміг зробити собі хорошу славу.
Але зараз роніни нікому не потрібні,
настали часи миру та тиші.
Стало так тихо, що немає вітру і навіть листя дерев не шелестить.
Це була постійна боротьба лише за те, щоб просто знайти якусь їжу.
Справді, мені соромно навіть згадувати наші жалюгідні життя цих останніх 8 чи 9 років.
Але, незважаючи на труднощі,
моя донька, Міхо, швидко виросла...
і незабаром настала весна, коли їй виповнилося 18 років.
Батьку,
я приготувала тобі обід, на випадок, якщо я не повернуся вчасно.
Навіть найвеличніші делікатеси не мають смаку, коли ти їх їсиш на самоті.
Якщо ти не прийдеш вчасно, я чекатиму.
Я піду прогуляюся,
а потім зайду до Йошізакічо, візьму сушеної риби.
- Вітаю. - О, ласкаво просимо.
Зайнята, як завжди? Бачу, ти кудись йдеш?
Так, до оптовика в Кіобаші.
А, напевно, до Мікавая. Удачі тобі.
Досвід - найкращий вчитель.
Я бачу, ти дуже вправний у цьому.
Вибач мене.
Набридло постійно брати у тебе в борг, і грошей на усе не вистачає.
Своєю майстерністю ти обеззброїв мене без жодного удару.
Я прийшов, маючи намір, поскаржитися тобі, але побачивши як старанно ти працюєш,
що я можу сказати?
До речі, які в тебе думки щодо
того, про що ми говорили минулого разу?
Ти вже прийняв якесь рішення?
Так, прийняв.
Радий це чути.
Цілий день про це думав?
Ні.
Я ціную твою пропозицію, що стосується Міхо,
але я вирішив відмовитися.
В кінці кінців, її вдочеріння сім'єю Джошуя -
це лише відмовка, яка триває, мабуть, уже зо 6 місяців.
Як тільки вона стане членом їхньої сім'ї,
вона відразу буде відправлена як наложниця до Лорда Сакакібари.
Майстре Цуґумо,
сім'я Сакакібара володіє землею на 110 000 коку.
Це мабуть звучатиме дивно, шукати вигоду, використовуючи свою дочку,
але тобі не потрібно буде нічого робити, двері самі перед тобою відкриються.
Я розумію це.
Але, майстре Сейбею, як би важко мені не жилося,
я не зможу зробити мою дочку наложницею, хоч і завдяки цьому отримаю немалу вигоду.
Це - чудово, відстоювати свою гордість.
Але як батько, ти повинен зважати також і на почуття своєї доньки.
Що?
Вона - молода і чарівна,
але ще досі не має жодного гарного кімоно.
Вона лише безкінечно чекає, коли її батько
зможе нарешті вилізти з цієї бідності і виправити цю ситуацію.
Майстре Цуґумо, ти не зможеш протистояти цьому світові, в якому ти живеш,
і не зможеш іти проти течії часу.
Це хороша пропозиція для юної Міхо і для тебе,
і немає значення, як це буде виглядати.
Насправді, якщо бути чесним, ти маєш дякувати Міхо за те, що вона настільки
красива, оскільки завдяки цьому перед тобою відкриваються великі перспективи.
- Конфуцій сказав: - Конфуцій сказав:
"Той, хто не знає волі небес не є надлюдиною".
"Той, хто не знає, як пристойно поводити себе, той не повинен ставати на ноги".
"Той, хто не розуміє сенсу слів, не зможе зрозуміти і серце людини".
Це все на сьогодні.
Дякуємо, вчителю. До побачення.
Ей, Кацузо, ходімо постріляємо горобців.
Вітаю, дядьку Ханшіро.
Радий вас бачити.
Випий чаю.
Дякую.
Цей будинок для мене ніби свій,
знаю, навіть, де можна закип'ятити воду.
Розумієш, Мотоме,
я прийшов сьогодні, щоб обговорити з тобою дещо дуже важливе.
Ви кажете це так офіційно. Що б це могло бути?
Дні та місяці летять так швидко.
Міхо тепер уже 18 років.
З кожним днем вона стає все більш і більш схожою на свою матір.
Якщо чесно, то інколи я навіть думаю, що ми з нею різної крові.
Інакше б вона не виросла такою красунею.
Дядьку, що ви намагаєтеся цим сказати?
Знаєш, Мотоме...
я хотів би, щоб ти взяв Міхо за свою дружину.
Я розумію, що це все дуже неочікувано,
але що ти думаєш?
Ти одружишся на ній?
Ви ж самі добре знаєте, в якому я зараз матеріальному стані.
Я навчаю жменьку дітей вченню китайських класиків
і живу переважно напівголодним.
Як, в такому випадку, ще й одружуватися?
Тобі не подобається Міхо?
Усе, що я запитую, це тільки - чи подобається тобі Міхо чи ні?
Це все не лише тому, що я дав обіцянку твоєму батькові,
я справді сподіваюся, що ти одружишся на ній.
Який же я тупий і неуважний,
що не помічав взагалі ваших почуттів одне до одного.
Переконати Мотоме було значно важче, ніж я очікував.
Я не знав, що у нього такий впертий характер.
Але я знав, що він любить Міхо
і також я знав, що Міхо
не буде заперечувати цьому.
Журавель, який живе тисячу років -
символ численних утіх.
Черепаха, яка живе 10 000 років,
тримає на своїй спині три світи:
небеса, землю і людину.
Піски на березі моря
незліченні і гладенькі.
Нехай вони завжди відображають ранкове сонце.
А через 2 роки... народилася дитинка...
Це був хлопчик, вони назвали його Кінго.
Звичайно,
я також був серед тих, хто вибирав йому ім'я.
Привіт, тату.
Що таке? Знову спить?
Тату, ти такий щедрий.
Дурниці. Навіть після того, як я віддав тебе заміж,
ти й досі для мене готуєш.
І, крім того, тепер я забезпечую тільки себе.
Я заощадив стільки грошей, що навіть не знаю, що робити з ними,
і я ж не зможу їх забрати з собою.
Так, так... Ти вже прокинувся?
Ні-ні, не роби так, малий негіднику.
Син воїна не повинен кривлятися.
Ну, хіба я щойно тобі не казав?
Справді? Навіть клан Мацудаіра з провінції Дева?
Так. Я можу зрозуміти чому молодші васали залишають землю,
але карати васалів за те, що вони поколіннями підтримували клан Токуґава?
Я не розумію політики сьоґунату, яку вони проводять проти воєначальників.
Незабаром ми побачимо, як кількість ронінів стане ще більшою.
Ти чув? Один з них намагався вчинити харакірі біля воріт клану Сенгоку.
Його звуть Шуме Оой, він був у клані Куруме.
Я чув, що Сенгоку були настільки вражені цим, що взяли його до себе на роботу.
Звичайно, це добре. Але, що сталося потім?
Так, я чув. Інший ронін, який дізнався про цю історію,
почав підходити до всіх воріт будинків даймьо в Едо,
наполягаючи на тому, що він зробить харакірі і, відмовляючись, навіть зрушити з місця.
Щоб позбутися його, клани зібрали грошей і віддали йому, тільки, щоб він пішов звідти.
Це - ганебна історія.
Безсумнівно.
Не має значення, якби погано ти не жив би,
але це - найнікчемніша річ, яку можна зробити.
В такі скрутні часи, такий розпач не допоможе.
Стати занадто нетерплячим в пошуках роботи - це небезпечно.
Ми повинні набратися терпіння і бути уважним, щоб не допустити такого.
Ти абсолютно правий!
Якщо перестанеш багато хвилюватися про пошуки роботи,
то зможеш просто сидіти тут і насолоджуватися тишиною,
де ніхто нікого не кличе.
Що тут сталося, маленький?
Уже пора годувати його молоком. Я догляну за ним.
Ти не повинна годувати його своїми грудьми кожен раз,
коли він плаче. У нього виникне погана звичка.
Поглянь сюди, Кінго.
Готовий? Бачиш моє смішне обличчя?
Ось так... А ось і наш Кінго...
В Канді
біля Мьоджін Шріне
сьогодні ввечері
відбувається чудовий фестиваль.
Кінго був центром нашого існування,
усі ми, троє, жили щасливо,
навколо нас панувала доброта,
щирий сміх та спокій.
Це дійсно були часи найбільшого щастя,
навіть, коли я служив своєму господарю, я не знав такого щастя.
Однак,
хороші моменти тривають не так довго.
Одного дня, у Міхо раптово почався кашель з великою кількістю крові.
Вона завжди мала слабке здоров'я,
а через нескінченність і важкість нашої відрядної праці,
її тендітне тіло і слабке здоров'я не витримали постійних навантажень.
Мотоме запанікував.
Бідний хлопець.
Будівельний майданчик клану Дате.
Потрібно 50 робітників, оплата 40 мон!
Самураю, хвилинку! Ти намагаєшся створити мені проблеми?
Робочих місць не вистачає навіть для городян.
Якщо влада помітить, що у мене працює самурай, мене заарештують
або змусять платити штраф. Іди собі!
Будівельний майданчик клану Хосокава. 20 робітників, оплата - 45 мон.
20 робітників, оплата - 45 мон!
Ломбард.
Бідний Мотоме.
Він намагався влаштуватися на будь-яку роботу, але безуспішно.
Міхо ставало все гірше та гірше,
але найгірше ще було попереду.
Це назавжди закарбувалося у моїй пам'яті.
Ми ледве-ледве змогли дожити до кінця того року.
Відразу після Нового року почалось цвітіння слив...
Що сталося?
Мотоме!
Міхо?
Міхо?!
Кінго.
Що? Кінго?
Лихоманка.
Він весь горить.
Що сталося, Міхо? Чому ти раніше нічого не зробила?
Я думала, що це тільки простуда.
Що сказав лікар?
Ти ж викликала лікаря, щоб він його оглянув?
Ти навіть не покликала лікаря для огляду?
Чому ти не покликала лікаря, щоб він оглянув його?
Кінго...
Кінго, борися з цим...
твій дідусь, як і твої мама з татом,
уже продав усі цінні речі.
Жодної речі не залишилось,
ми більше нічим не можемо тобі допомогти.
Нічого...
ми нічого не можемо зробити, Кінго.
Але ж, ти - син самурая.
Ти не можеш дозволити хворобі бути сильнішою за тебе.
Кінго...
не дозволяй їй перемогти тебе...
не дозволяй їй... не дозволяй їй...
Тату,
у мене є ідея.
Яка?
Я незабаром повернуся. Будь ласка, пригляньте за Кінго.
Мотоме... що ти придумав?
Колишній слуга клану Като зараз живе у Ніхонбаші
і заробляє на життя лихварською справою.
Його проценти за позиками - дуже високі, тому я не звертався до нього раніше,
але зараз мене це вже не хвилює.
Молодець. Якщо знаєш таку людину, то поспішай, іди!
Я йду... повернуся пізно ввечері.
Як бачите, Міхо - дуже слабка,
будь ласка, подбайте про Кінго.
Звичайно. Я знаю, що треба робити.
Але, Мотоме, ти ж бачиш, що Кінго ледве тримається...
тому швидко іди, і обов'язково повертайся з грошима.
Я повернуся пізно ввечері...
Я піду.
Мотоме... ми сподіваємося на тебе.
Ні, ні, я сам зроблю...
Кінго, потерпи, ще не довго.
Чому його так довго немає?
Йому стає гірше.
Де ж Мотоме так довго?
Ні, ні, лежи. Від того, що ти піднімешся, лихоманка Кінго не зникне.
Де ж він може бути?
Він же сказав, що повернеться ввечері.
Що він де робить?
Чому так довго?
Я чекав.
Кожен момент тягнувся, ніби вічність.
Але Мотоме не повернувся.
Ми більше ніколи не бачили його.
"Я незабаром повернуся. Будь ласка, пригляньте за Кінго".
Такими були останні його слова, коли він виходив з будинку,
і саме тоді я останній раз бачив Мотоме Чіджііву.
Але потім... ввечері, біля 9-ї години,
він повернувся додому.
Тільки вже мертвий.
Його принесли додому кілька слуг з будинку Ії.
Дуже ввічливо.
Це було прохання, з яким Мотоме Чіджііва прийшов до нас.
Але наше зовнішнє подвір'я було зайнятим і, до того ж, воно не підходить для такої церемонії,
тому ми запропонували йому наше внутрішнє подвір'я, забезпечивши усім необхідним,
що б дозволило йому провести церемонію харакірі згідно з усіма правилами.
Ми виконали його прохання і він провів ритуал харакірі.
Ми знаємо, що останнім часом по всьому Едо траплялися випадки,
коли який-небудь ронін приходив до воріт будинків даймьо,
і погрожував зробити харакірі, якщо йому не дадуть грошей.
Ці ганебні вчинки призвели до того, що багато будинків розгубилися і не знають, що з ними робити.
Але до нас прийшов Мотоме Чіджііва, справжній, істинний самурай,
який хотів виконати свій намір померти благородно.
Члени клану Ії негайно і належним чином відгукнулися на його прохання.
На відміну від багатьох ганебних ронінів,
Мотоме Чіджііва показав, що він володіє сильним духом.
Він був готовим до смерті і його хоробрість не мала меж.
Наш клан, на відміну від інших переляканих будинків даймьо, зумів
забезпечити для Мотоме найкращі умови, які можуть бути, для проведення ритуалу.
Вважаємо, це хорошим приводом для взаємних привітань.
- Ми бажаємо вам... - Зачекай.
Щоб уникнути непорозумінь, ми повинні показати мечі.
Так.
Для протоколу потрібно, щоб ви оглянули мечі, з якими прийшов Чіджііва,
бо, якщо ви зауважите, обидва мечі - бамбукові.
Бамбукові?
Міхо...
Як ви бачите, обидва мечі виготовлені з бамбука.
Тому тепер ніхто не зможе звинуватити нас у тому, що ми їх підмінили.
Уважно подивіться.
Це зрозуміло?
В такому випадку, Мотоме позичив їх у когось із ваших слуг?
Напевне, саме так і було?
Ні, це не так.
Він помер благородно, використовуючи власний меч.
Мотоме вбив себе
цим бамбуковим мечем?
Саме так.
Весь наш будинок став свідком того,
як Мотоме здійснив ритуал харакірі бамбуковим мечем.
Як ви можете собі уявити, це було жахливе видовище.
Для самурая було б більш доречно обірвати своє життя справжнім мечем,
який уособлює його душу.
Ну що ж... Ми бажаємо вам спокійної ночі.
Міхо плакала.
Вона плакала...
і плакала.
Мотоме!
Пробач мене!
Я...
Я не знав.
Тобі довелося навіть продати свої мечі.
Заради Міхо ти навіть продав свої мечі.
Але я...
але я...
Я цього просто так не залишу.
Це ніколи не покине мої думки.
Ця дурна річ була такою дорогою для мене...
і я так припав душею до нього.
Чортів меч!
Лихоманка Кінго все посилювалася, він впав у кому,
а через два дні помер.
А ще через три дні,
слідом за Кінго,
померла і Міхо.
Таким чином, Ханшіро Цуґумо став абсолютно самотнім у цьому світі,
він втратив усіх близьких, про яких коли-небудь турбувався.
Цуґумо,
на цьому твоя розповідь завершується?
Так, сподіваюся, що так.
Але...
є ще одна річ.
Нехай усі, хто знаходиться тут, уважно вислухають те, що я скажу.
Не має значення, якими важкими є злидні та голод самурая,
це не може бути виправданням для нього
і його бажання вчинити харакірі.
В даний час багато самураїв знаходяться у відчаї...
але це, я повторюсь, не може бути виправданням для них.
Однак... спосіб, який клан Ії використав у цій справі,
безсумнівно бажає бути кращим.
Адже, якщо самурай, ризикуючи зганьбити себе і бути обсміянним,
просить дати йому відстрочку на день або два,
отже у нього повинні були бути на це вагомі причини.
Звичайне прохання.
Причина такого прохання змогла б розповісти вам дуже багато...
Однак, усі ви, які були тоді свідками,
жоден з вас навіть не подумав запитати про причину
цієї відстрочки.
Його дружина ледве дихала, перебуваючи на грані життя і смерті,
а син згоряв від лихоманки, негайно потребуючи лікаря.
Мотоме без сумніву бажав пояснити мені ситуацію,
він розповів би на що він готовий заради свого сина,
перед тим, як попросити мене потурбуватися про нього,
а потім він би повернувся до будинку Ії.
Ханшіро Цуґумо!
Нам досить твоїх виправдань!
Що?
Мотоме Чіджііва...
обставини, які привели його сюди, без сумніву, були складними.
Але він чітко заявив про те, що бажає здійснити харакірі.
Можливо, він не очікував того, що відбулося за його проханням,
але саме він попросив про ритуал харакірі.
Він був не в тому становищі, щоб скаржитися, звинувачувати або засуджувати когось.
В тому випадку,
йому залишалося тільки підготуватися і померти героїчною смертю.
Зустріти смерть без вагань -
ось істинний шлях самурая.
А що він зробив?
Він боягузливо попросив день або два відстрочки.
Можна було подумати, що він зійшов з розуму!
Це правда.
Мотоме дійсно зійшов з розуму.
І це навіть краще!
Я хвалю його за це!
Можливо, він був самураєм,
але він був також і людиною, як і ми, з плоті і крові.
Він не зміг би жити на самоті.
Але він більше не зміг і терпіти це все,
бо навіть така сильна людина, як Мотоме,
зійде з розуму, захищаючи свою сім'ю,
і я хвалю його за це!
Вони називатимуть його "бамбуковим роніном".
Не лише самураї, а й городяни також, будуть глузувати з нього.
Але нехай собі глузують, якщо вони так хочуть.
Хто зможе осягнути глибину почуттів іншої людини?
Завдяки безжальній політиці сьоґунату, спрямованій на знищення невеликих землевласників,
незліченна кількість самураїв втратили своїх господарів
і змушені тепер жити в жалюгідних умовах.
Як можуть зрозуміти це ті, які ніколи не мали проблем з тим, де взяти їжу та одяг?
Того, хто посміє назвати Мотоме огидним тому, що він просив відстрочку, я запитаю:
А що зробили б ви, якби опинилися в такій ситуації?
Хіба ви зробили б щось по-іншому?
Ця річ, яку ми називаємо честю самурая, -
зрештою, нічого не означає, лише видимість.
Ти виражаєш невдоволення?
Невдоволення?
Це, ти намагаєшся нам сказати?
Честь самурая нічого не означає, тільки видимість, так?
Так.
"Навіть, якщо я скажу, що хочу зробити харакірі,
вони не зможуть відмовити мене від нього".
Харакірі - це свого роду спокута,
і якщо людина каже, що вона хоче вчинити харакірі, то ми їй не забороняємо.
В такому випадку, ми можемо тільки подбати, щоб все було згідно правил.
Такою є політика клану Ії.
Для нас, честь самурая - не просто видимість!
Отже, Ханшіро Цуґумо також
прийшов сюди, не маючи наміру вчинити харакірі,
не через те, що він глибоко засмучений смертю свого зятя Мотоме Чіджііви,
а просто так, щоб висловити свою образу на клан Ії,
які люб'язно потурбувалися про його зятя.
Ви так вважаєте?
Я цього не знаю.
Прислухайся до власного серця.
Але все одно,
ви не маєте наміру залишити мене живим?
Таке рішення приймаю тільки я.
Мені не потрібно перед тобою виправдовуватися.
Раднику,
є таке прислів'я:
"Підозрілий розум виганяє своїх власних демонів".
Ви знаєте її?
Коли я кажу, що розріжу своє черево, то саме так я насправді і робитиму.
І після всього, що я тут сказав, ви й досі відмовляєтеся -
думаючи, що я і далі житиму.
Як можна було б жити з таким тягарем на серці?
Насправді, я не можу вже дочекатися,
коли я приєднаюся до Мотоме,
Міхо та Кінго в тому світі, де вони зараз перебувають.
Але якщо я ніколи не зустрінуся з ними...
Я залишусь тільки з порожніми руками.
Я думаю ви розумієте це.
Я гадав, що після моїх пояснень,
усі члени клану Ії скажуть:
"Так, все так і було.
Мабуть, того дня ми дійсно поспішили з висновками і стараннями зробити все швидко.
Кожен побачить, що тоді ми впоралися з тією ситуацією не ідеально.
Ми не були готові до такого...
Мабуть, ми прийняли неправильне рішення, поспішили,
без сумніву,
наша сторона могла б бути уважнішою
до цієї ситуації".
Якби я зміг почути від вас хоча б одне таке слово,
це було б великою втіхою для Мотоме.
Хіба це був би не найкращий подарунок для нього?
Такими були мої думки,
але зараз я бачу, що нічого такого я не почую.
Якщо ти зміг це зрозуміти, то так легше для нас обох.
Цей світ не сприймає сентиментальних історій.
Якщо ти дійсно вважаєш,
що честь самурая - це тільки видимість,
то в тебе не було жодних шансів похитнути наш дух.
Отже,
ця розповідь нічого не дала і вона дійсно була даремним базіканням старого чоловіка.
Але нарікати зараз уже ні до чого.
Гаразд,
вибач мені мої нудні розповіді.
Я буду розпочинати ритуал.
Зачекай.
Але перед цим,
я повинен повернути деякі речі, які належать цьому будинку.
Щоб було легше розпізнати чиє це,
я прив'язав стрічки з іменами.
Будь ласка, уважно перевірте їх.
Майстер Хаято Язакі,
і майстер Уменосуке Кавабе -
наскільки я знаю, ці люди найкращі фехтувальники клану Ії,
їх шанують за хоробрість і честь.
Але, раднику,
панове, прошу вас, не хвилюйтеся сильно.
Я забрав у них тільки вузлики з волоссям,
а не їхні життя.
У випадку з Хаято Язакі...
це сталося 6 днів тому.
Стій!
У випадку з Уменосуке Кавабе,
це сталося 5 днів тому, 8-го травня.
Однак,
коли справа дійшла до майстра меча,
який навчався у школі Шіндо-Мунен-Ічі,
Хікокуро Омодаки,
у мене виникли деякі труднощі.
Мабуть він дізнався, що сталося з Язакі та Кавабе,
і тому я не міг зловити його зненацька.
Насправді, якщо бути чесним, мені довелося добре постаратися,
щоб впоратися з Омодакою.
Можна увійти?
Якщо ти захочеш взяти свій меч,
я розрубаю тебе від плеча до пояса одним своїм рухом.
Але боюся...
що кінчик мого меча зачепиться за підвіконня.
Якщо ти спробуєш нанести удар,
я негайно кину в бій свого меча.
Щоб знайти твій будинок, я витратив кілька днів.
Прошу вибачення за затримку.
Хочу попросити тебе підготуватися. Тому, що це не місце для дуелі на мечах.
Це досить далеко, але я змушений попросити тебе піти зі мною
до Годжіін-гавара.
Яка нещасна халупа...
твій орендодавець буде не задоволений, якщо ти не повернешся.
А якщо ніхто не знайде твої рештки,
твоя душа блукатиме вічно.
Пропоную тобі залишити лист.
Напиши, що ти йдеш до Годжіін-гавара,
щоб прийняти бій з Хікокуро Омодакою з клану Ії.
Він ідеально використав перевагу вітру,
але меч може не тільки поранити.
Він може також проколоти або навіть розрубати інший меч надвоє.
Майстерність володіння мечем, якщо вона не пройшла перевірки боєм,
виглядає так, ніби плавання, яке вивчене на суходолі.
Але з іншої сторони, я не бачив такого бою
з часів облоги замку в Осаці
16 років тому.
Відрубати йому голову було б досить складно,
але відрізати тільки пучок його волосся було ще складнішим.
Якою б не була різниця у майстерності,
але відрізати в самурая пучок волосся, це все одно, що
відрубати йому голову.
Це - справжній сором і ганьба для самурая, які навряд чи можна спокутувати навіть смертю.
А ці люди, стверджуючи, що хворі, та ухиляючись від своїх обов'язків,
насправді чекають поки в них відросте волосся.
Раднику!
Ваш клан пишається своїм червоним щитом і військовою честю,
але схоже на те, що навіть в клані Ії, честь самурая - не більше, ніж видимість!
Маніяк!
Зарубайте його!
Назад!
Раднику, Ханшіро Цуґумо - вбитий.
Які втрати у нас?
Скільки жертв серед наших людей?!
Масакацу Суґіта, Собей Уемура,
Ічіро Шінмен, Уемон Йошіока - загинули чотири.
Восьмеро дуже серйозно поранені.
Ронін з Хірошіми...
Ханшіро Цуґумо, здійснив харакірі.
Усі наші люди померли від хвороб.
У клану Ії не може бути слуг,
яких міг би убити або поранити якийсь напівголодний ронін.
Колишній слуга клану Фукушіма, Ханшіро Цуґумо,
благородно вчинив харакірі, згідно зі своїм бажанням.
Усі наші люди померли від хвороб.
Їхні смерті не мають жодного відношення до Цуґумо.
Крім того, ми не можемо дозволити, щоб хто-небудь ще помирав від хвороб.
Нехай поранених негайно огляне лікар.
Так, пане.
Я щойно повернувся, раднику.
Хікокуро Омодака,
вчора ввечері у себе вдома...
Кавабе і Язакі, обоє стверджують, що хворіють,
- але насправді... - Ідіот!
Чому ти відразу не наказав їм здійснити харакірі?
Негайно повертайся і віддай їм наказ зробити це.
І візьми з собою кількох людей...
Якщо вони не захочуть зробити це добровільно, примусь їх силою.
Звичайно, ці двоє та Омодака, офіційно не вчиняли харакірі.
Вони померли через хворобу.
- Пане? - Дурень!
Ти ж, не вчора народився? Ти ж знаєш, що скаже громадськість.
Як ти можеш не розуміти наслідки?
Ідіот!
- Забирайся! - Вже йду, пане.
Колишній самурай клану Фукушіма, Ханшіро Цуґумо,
помер внаслідок харакірі о 6-ій, ввечері.
Його слова та поведінка були нестійкими.
Більшість присутніх підтвердять,
що в нього були ознаки психічного розладу.
Крім того, стало зрозуміло,
що коли інший колишній самурай клану Фукушіма,
Мотоме Чіджііва, просив про проведення ритуалу харакірі в січні цього року,
що ми не помилилися у своїх думках.
Слава про бойову строгість нашого клану завжди поширювалася по всьому Едо.
В даному випадку сталося так само...
через два дні, слова про наш непохитний дух
поширились по всьому місті.
І, як наслідок, на третій день,
на офіційній зустрічі в замку Едо,
Лорд Дої
скористався цією нагодою, щоб висловити похвалу нашому молодому господарю Бенносуке:
"В мирі, але завжди напоготові.
Нехай клан Ії продовжує дотримуватися цих принципів
і тоді ви будете успішно процвітати віками".
16 травня
1630 року.
ХАРАКІРІ
КІНЕЦЬ ФІЛЬМУ
Переклад субтитрів з англійської і реліз - Yuranako (hurtom.com)