Vandorfin kylän laidalla seisoo Borskin linna.
Vuosisadan vaihteesta lähtien muinainen hirviö on asunut täällä.
Yksikään sen kohdanneista ei jäänyt eloon, ja nyt se etsii uutta uhria.
Kyllä.
Voin aloittaa heti aamusta.
- Olet itsekkäin tuntemani ihminen. - Olen työlleni omistautunut.
- Aiotko viedä minut vihille? - Lupasinhan sen jo.
Heti, kun pääsen eroon veloista ja saan hieman rahaa säästöön.
- Bruno. - Mitä nyt taas?
- En voi odottaa kauempaa. - Miksi?
- Koska... - Kakista ulos vain.
- Kerro vain, miksi haluat heti...? - Haluan vain naimisiin.
Älähän nyt.
Mitä tämä on?
Minulle voit kertoa.
Odotan sinun lastasi.
Milloin sait tietää siitä?
Viikko sitten.
- Mihin menet? - Isääsi tapaamaan.
- Miksi? - Aion tehdä velvollisuuteni.
- Hänen pitää tietää se. - Minkä velvollisuuden?
Luulen hänen näkevän asian sillä tavalla.
Bruno.
Älä mene, Bruno. Odota.
- Niin? - Hän tappaa sinut.
Epäilen sitä vahvasti.
Bruno!
VANDORFIN HOITOLA
TOHTORI NAMAROFF
- Mitä asiaa, Carla? - Ruumista ollaan tuomassa.
- Se on tuotava suoraan tänne. - Selvä.
Komisario Kanof haluaa puhua kanssanne.
Kiitos.
Niin?
Hän on kievarin omistajan, Janus Cassin tytär.
Tapaus vaikuttaa erilaiselta kuin aiemmat.
- Tai ainakin toivotte niin. - Kyllä.
Seitsemän murhaa viidessä vuodessa saa minut vaikuttamaan epäpätevältä.
Epäilettekö nuorukaista?
Rakastavaiset riitelevät.
Hän on edelleen kateissa.
Nuorukaisen nimi on Bruno Heitz.
Hän vuokraa vanhan myllyn käyttöönsä kerran vuodessa.
Berliinin yliopiston professori Jules Heitz on hänen isänsä.
Tunnen hänet. Opiskelimme yhdessä.
- Otatteko häneen yhteyttä? - Kyllä.
Älkää tehkö sitä heti. Etsitään ensin se nuori mies.
Hyvä on.
Kiitos, Ratoff.
Odottakaa.
Rouva.
Ratoff.
- Miten tämä tapahtui? - Hän yllätti minut.
- Hän hyökkäsi, kun menin selliin. - Tämä oli jo toinen kerta.
- Laittakaa hänet pakkopaitaan. - Selvä.
- Ja hoitakaa nuo viillot. - Kyllä, tohtori.
Onko jokin vialla?
Suoritatteko ruumiinavauksen?
Miten voin tehdä sen kiveksi muuttuneelle ruumiille?
Kuunnelkaa, komisario.
Koirat saivat vainun.
Olemme liian lähellä linnaa.
- Pelottaako? - Myönnän, että pelottaa.
Puolen kilometrin säteellä on 20 miestä.
Voit käyttää myös asettasi, mutta haluan pojan kiinni elävänä.
Jatkakaa.
Tytön isä ei yllättynyt, kun kerroin hänen tyttärensä kuolleen.
- Mihin johtopäätökseen tulitte? - Isä tiesi Bruno Heitzin maineen.
- Onko teillä kokemusta siitä? - Olemme tavanneet muutaman kerran.
- Kertokaa lisää. - Hän on ollut juovuksissa...
- ja käyttäytynyt huonosti. - Kiitos.
- Kutsukaa Janus Cass. - Janus Cass.
- Oliko Sascha teidän tyttärenne? - Kyllä.
- Oletteko kievarin omistaja? - Kyllä.
Mitä tiedätte tyttärenne ja sen miehen välisestä suhteesta?
Tyttäreni rakasti häntä.
Mies käytti tytärtäni hyväkseen.
Tarkoitatteko, että tyttärenne tuli hänelle raskaaksi?
Kyllä, vaikka kielsin Saschaa olemasta sellaisen tyypin kanssa.
- Hän ei uskonut teitä. - Ei.
Tiesittekö miehen alkoholismista?
- Hän kävi kievarissa säännöllisesti. - Käyttäytyikö hän väkivaltaisesti?
- Luulen... - Kiitos, hra Cass.
Voitte poistua.
- Kutsukaa tri Namaroff. - Tri Namaroff.
Mikä teidän mielestänne aiheutti tytön kuoleman?
Hän kuoli väkivaltaisesti.
Hänen otsassaan oli hiertymiä ja kallossa painaumia.
Jokin metallinen aparaatti oli aiheuttanut ne.
Kiitos, tohtori.
- Kutsukaa professori Heitz. - Professori Heitz.
Oletteko te Jules Heitz, kuolleen Bruno Heitzin isä?
- Olen. - Kuulitteko lausunnot?
Kyllä.
- Tunsitteko sen tytön? - En tuntenut.
Lausuntojen perusteella poikanne taisi olla hieman boheemi henkilö.
- Oletteko samaa mieltä? - Hän oli lahjakas taiteilija.
Hän päätti elämästään itse.
Hän taisi olla myös elostelija.
- Ei ollut. - Hänellä oli useita naisystäviä.
Pelkästään se ei tee hänestä elostelijaa.
- Eikö hän pettänyt tyttöystäviään? - En usko.
Olette hänen isänsä.
- Haluatteko sanoa jotain? - Haluan.
Luen paljon lehtiä ja tutkin mielelläni ihmisluontoa.
Olen lukenut Vandorfin ratkaisemattomista murhista-
- ja kuunnellut täällä puhuttuja todistuksia ja mielipiteitä.
Kaikki täällä sanottu johtuu pelosta.
Jatkakaa.
Ennakkoluuloiset ja tuomitsevat ihmiset-
- yrittävät tehdä syyttömästä miehestä syntipukkia.
Se on niin ilmeistä, että voin jo ennustaa tuomionnekin:
Murha ja itsemurha.
Poikani viattomuus tahrataan vain, että asia saadaan päätökseen.
Muuta sanottavaa minulla ei ole.
Vannon, etten tule lepäämään, ennen kuin poikani maine on puhdistettu.
Jos siinä oli kaikki, voitte poistua aitiosta.
On päätetty, että Bruno Heitz murhasi naisystävänsä-
-jonka jälkeen hän tappoi itsensä.
Käsittely on päättynyt.
Vandorfissa on tehty seitsemän murhaa viiden vuoden aikana.
Uhreissa oli samanlaiset jäljet, ja ruumiit muuttuivat kiveksi.
Miksi ette maininnut siitä kuulusteluissa?
- Miksi kaikki välttelevät totuutta? - Carla.
En uskonut, että alentuisitte tekemään pojasta syntipukin.
Mistä tiedät, että hän oli syytön?
Koska nainen tuli takaisin.
Hän on täällä sairaalassa. Tunnen sen sisimmissäni.
Sisään.
- Professori Heitz kyselee teitä. - Pyydä hänet sisään.
Professori, hän on apulaiseni, Carla Hoffman.
- Päivää. - Voitte mennä. Tapaamme huomenna.
Olen pahoillani poikanne puolesta.
- Kiitos. - Istukaa, olkaa hyvä.
Ei kiitos.
Saanko kysyä teiltä jotain?
Kysykää pois.
Kun olitte vieraanani Berliinissä, tapasitte molemmat poikani.
- Keskustelitte Brunon kanssa kauan. - Niin taisin tehdä.
Millaisen mielikuvan saitte hänestä?
Pidin häntä täysin...
Normaalina?
- Luonnollisesti. - Voisiko hän tehdä murhan?
Kysymyksenne ei ole kovin reilu.
Joissain tilanteissa jokainen meistä pystyisi murhaamaan ihmisen-
-vaikkei sitä uskoisi.
Olen ollut Vandorfissa jo kaksi vuorokautta-
-ja saanut osakseni vain välttelyä.
Edes poliisi ei suostunut vastaamaan kysymyksiini.
Kaikkialla edessäni on hiljaisuuden muuri.
Taidatte liioitella.
Tälle on oltava jokin selitys.
Se liittyy menneisyyteen.
Täällä tapahtui jotain kamalaa, joka halutaan unohtaa.
Vandorfin asukkaille olento on todellinen-
- mutta kukaan heistä ei uskalla puhua siitä.
He eivät halua sen olevan totta, koska he eivät halua pelätä sitä.
Poikani leimattiin murhaajaksi, koska hän oli todellinen henkilö.
Tohtori, tarvitsen apuanne.
En voi auttaa teitä.
Kysyn vielä yhden kysymyksen: Oletteko kuullut Megairasta?
- Megairastako? - Hän oli yksi kolmesta sisaruksesta.
Heitä kutsuttiin Gorgoiksi.
Legendan mukaan kaksi heistä kuoli ja kolmas pakeni näille tienoille.
Sanotaan, että se, joka katsoo Megairaa kasvoihin, muuttuu kiveksi.
- Tarina on 2000 vuotta vanha. - Niinhän se taitaa olla.
Olemme tiedemiehiä. Ei meidän pidä uskoa kummituksiin tai henkiin.
En ole aikoihin kuullut noin epätieteellistä lausetta.
Uskon kaikkeen, minkä olemassaoloa vastaan ihmisillä ei ole todisteita.
- Haetteko todisteita? - Siksi aion pysyä Vandorfissa.
Aion todistaa, ettei poikani murhannut ketään.
Odottakaa hetki, haluan antaa teille pienen neuvon.
Mitä?
Lähtekää täältä, kun vielä voitte.
Mitä te pelkäätte?
- Pelkään teidän puolestanne. - Pelkäätte, että löydän jotain.
VANDORFIN LEGENDA
- Mennään sisään. - Haetaan hänet ulos.
Häivy Vandorfista, Heitz.
- Painu kotiisi. - Pitäisikö meidän ehkä...?
Häipykää täältä.
Poistukaa talostani.
Että sellaista peliä.
- Poliisi! - Mentiin.
Ettehän satuttanut itseänne?
En.
Jos tällaista tapahtuu uudelleen, pidän teitä vastuussa.
Olen pahoillani, mutta meillä ei ole paljoa henkilökuntaa.
Meillä on muutakin tekemistä kuin suojella epämieluisia vieraita.
Teitte jo voitavanne. Miksette lähde pois?
Aion tehdä vielä paljonkin.
Selvä. Teitä on varoitettu.
Sen enempää en pysty tekemään.
Jos muutatte mielenne, järjestän teille turvallisen matkan asemalle.
Lähetä sähke Leipzigin yliopiston professori Meisterille.
Sisään.
Paul, sinulle saapui sähke.
Isäsi haluaa sinun lähtevän välittömästi Vandorfiin.
En ole kuullut hänestä Brunon katoamisen jälkeen.
Sinun on siis parasta mennä sinne. Juna lähtee aamulla yhdeksältä.
- Selvä. - Ilmoita, jos tarvitset apuani.
- Muista sanoa terveiseni isällesi. - Muistan kyllä. Kiitos, sir.
Hans!
- Mitä tapahtui? - Älä missään nimessä tule lähemmäs.
- Teidän kasvonne... - Kuuntele tarkkaan.
Aikani on vähissä.
Minun on kirjoitettava kirje pojalleni Paulille.
Hän saapuu tänne huomenna.
Anna kirje hänelle heti aamusta.
Kukaan muu ei saa lukea sitä.
- Ymmärrätkö? - Kyllä.
Jätä minut.
Et voi auttaa minua.
Hyvästi, Hans.
Hirmuiset kivut riipivät rintaani. Olen muuttumassa kiveksi.
Näytän kuolintodistuksen, jos niin tahdotte.
Ruumista ette saa nähdä ilman poliisin lupaa.
Poliisi kieltäytyi pyynnöstäni nähdä ruumis.
- Miksi? - Tämä on poliisivaltio.
Heidän ei tarvitse selitellä mitään.
- Tutkitteko sen ruumiin? - Totta kai.
Oletteko täysin varma, että hän kuoli sydänkohtaukseen?
Siitä ei ole epäilystäkään.
Miten selitätte tämän?
"Hirmuiset kivut riipivät rintaani. Olen muuttumassa kiveksi."
- Saanko lukea sen itse? - En saa näyttää sitä kenellekään.
- Ymmärrän. - Hän tiesi kuolevansa...
mutta ehti kirjoittaa kolme sivua. Ei vaikuta sydänkohtaukselta.
Tiedätte hyvin, ettei infarktin aikana kirjoitella kirjeitä.
Hän puhuu myös kamalasta oliosta, joka vaanii Vandorfin asukkaita.
"Olio on muuttanut Saschan ja monia muita kiveksi."
"Vandorfissa toimii äänetön, pelon synnyttämä salaliitto."
Hän puhuu myös jostain Megairasta. Tunnistatteko sen nimen, tohtori?
Väitättekö, että myyttinen hirviö liittyisi jotenkin isänne kuolemaan?
Hän tiesi, miten hän oli kuolemassa ja minkä vuoksi.
- Se ei ollut sydänkohtaus. - Se on teidän kantanne.
Pääsette kertomaan kantanne kuolinsyyntutkinnassa.
- Milloin se pidetään? - Saatte siitä ilmoituksen.
Näkemiin, hra Heitz.
Anteeksi, kun häiritsen.
Ovi oli auki.
Kuka te olette?
Olen Carla Hoffman, tri Namaroffin avustaja.
Te olette Paul Heitz.
Kuinka voin auttaa?
Haluan auttaa teitä.
- Tietääkö tohtori, että tulitte? - Hän suuttuisi, jos kuulisi tästä.
Teidän on uskottava, että tulin tänne auttaakseni teitä.
Kävittekö tänään tri Namaroffin luona?
- Puhuitteko Megairasta? - Kyllä.
Kertoiko hän, että Megairan henki vaeltaa tässä metsässä-
- ja että se on vieraillut tässä talossakin?
Ei kertonut. Hän sanoi, ettei hän usko Megairaan.
- Uskotteko te? - En tiedä.
Tiedän vain, että jotain on meneillään.
Megaira on todellinen.
- Näittekö sen? - Jokainen sen nähnyt on kuollut.
Miksi Namaroff ei voi myöntää uskovansa olennon olemassaoloon?
Muiden tavoin hänkään ei halua uskoa jonkin sellaisen olevan olemassa.
Megaira on mystinen ja pelottava.
Teidän on uskottava siihen.
Jos uskotte siihen, haluatte lähteä, mutta jollette lähde...
teille käy kuten muillekin.
Kiitos varoituksesta.
Mutta en voi lähteä, ennen kuin olen selvittänyt kaiken.
Menetin isäni ja veljeni yhden viikon aikana.
En ole huolissani itseni puolesta.
Minä olen.
Kiitos.
Olen kiitollinen avustanne.
Minun on nyt mentävä. Vuoroni alkaa hetken päästä.
Näkemiin.
Toivon, että tapaamme vielä.
"Herbert Spencerin mukaan jokaisella myytillä ja legendalla"-
- "on juurensa todellisuudessa."
"Jos oletamme hänen olevan oikeassa, meidän on mentävä kaiken alkuun"-
- "eli 2000 vuoden takaiseen antiikin Kreikkaan."
Aluksi kamalia hirviöitä oli kolme. Kolme sisarusta.
Niitä kutsuttiin Gorgoiksi.
Heidän nimensä olivat Teisifone, Medusa ja Megaira.
Heidän päänsä kruunattiin elävillä käärmeillä-
- joista jokainen toimi heidän päästään singahtavana lonkerona.
Gorgo oli niin suunnattoman kauhea-
- että jokainen, joka sitä uskalsi katsoa, kivettyi siihen paikkaan.
Sitä kutsutaan gorgonisoitumiseksi...
jonka tarkka käännös on "muuttua kiveksi".
Jatkakaa vain.
Olen pahoillani. Hän keskeytti minut.
Muuta en ehtinyt lukea.
- Sinun on luotettava minuun. - Miksi se kirje on niin tärkeä?
Professori Heitz oli myyttien asiantuntija.
Jos hän eläisi, hän osaisi vastata kysymyksiimme.
Toivoin löytäväni vastaukset kirjeestä.
- Oliko siitä mitään apua? - Oli.
Voin ainakin sanoa, että...
- Nainen pääsi vapaaksi. - Mene etsimään hänet.
- Kun löydän hänet, hän kuolee. - Ratoff.
Tuo hänet elävänä takaisin.
Olin sanomassa, että Megaira on ottanut ihmisen muodon.
Ihmisenkö?
Älkää yrittäkö puhua. Kaikki on hyvin.
- Ratoff, missä tohtori on? - Laboratoriossaan.
Pyytäisittekö hänet tänne?
Nti Hoffman pyysi teidät hra Heitzin osastolle.
Selvä.
Ratoff.
Niin?
Oliko nainen elossa, kun löysit hänet?
Hän oli riittävän elossa sylkeäkseen kasvoilleni.
Hän kuoli pian sen jälkeen.
Kiitos.
Mitä minulle tapahtui?
Nti Hoffmanille tuli paha aavistus, että teille tapahtuisi jotain.
Löysimme teidät altaan vierestä puutarhastanne.
- Kauanko olen ollut täällä? - Viisi päivää.
- Mitä? - Rauhoittukaa.
Muistatteko, mitä tapahtui, ennen kuin kaaduitte?
- Kaaduinko minä? - Ettekö muista?
Muistan...
Muistan nähneeni...
kuvajaisen altaassa.
Millaisen?
Näin kasvot.
Se oli kauheaa.
En ole koskaan nähnyt mitään sellaista.
Teidän pitää levätä. Puhutaan lisää parin päivän päästä.
- Miksi vasta silloin? - En haluaisi rasittaa teitä.
Minun on saatava tietää lisää siitä oliosta.
- Mikä se sitten olikaan. - Sanon tämän lääkärinä.
Olette toipumassa shokista, ja teidän on levättävä.
Olen ihan kunnossa.
Haluan vain tietää totuuden.
Katsokaa itseänne.
Ja nyt te lepäätte.
- Teillä ei ole mitään hätää. - Hän oli täällä. Näin hänet.
Se oli vain unta. Ei täällä ketään ole ollut.
Hän kumartui ylleni, ja näin ne käärmeet. Vannon, että se on totta.
Se oli vain pahaa unta.
Yrittäkää nyt levätä.
Levätkää.
Hra Heitz haluaisi tavata teidät ennen lähtöään.
Pyydä hänet sisään.
Istukaa, olkaa hyvä.
Isäni kuolinsyyntutkimus pidettiin viikko sitten.
Hänet haudattiin sairastumistanne seuraavana päivänä.
Nti Hoffman lähetti haudalle seppeleen puolestanne.
Kiitos siitä.
- Aiotteko nyt palata Leipzigiin? - En.
- Jäättekö Vandorfiin? - Palaan talolle.
Luulen, että tekin haluatte selvittää tämän mysteerin.
- Tekisimmekö yhteistyötä? - Minkä mysteerin?
Älkää kohdelko minua kuin jotain potilasta.
- Tiedätte hyvin, mistä puhun. - En taida tietää.
- Hyvää päivänjatkoa, hra Heitz. - Mutta tohtori...
Tekin taidatte pelätä sitä.
Aion löytää sen olennon.
- Niinkö? - Tuhoan sen.
Tulisitko huoneeseeni?
- Niin? - Tänään on täysikuu.
Pidä häntä tarkasti silmällä.
Haluaisin kysyä teiltä jotain.
- Niin? - Onko hän vaarassa?
Hän voi kuolla.
Arvasin, että olisitte täällä.
Miksi Namaroff väärensi kuolintodistuksen?
Ketä hän suojelee?
Tiedän, että se on uskomatonta, mutta todisteet ovat tuossa arkussa.
Mies katsoi olennon kasvoihin ja muuttui kiveksi.
Herbert Spencerin mukaan jokaisella myytillä on juuret todellisuudessa.
Luitte isäni kirjeen.
Niin, valehtelin teille.
Tri Namaroff halusi kirjeen.
- Painoin osan siitä muistiini. - Miksi hän halusi sen?
Hän toivoi oppivansa Megairasta jotain uutta.
Älkää vihatko minua.
- Miksi kerrotte kaiken tämän? - Koska minua pelottaa.
- Pelkäättekö Namaroffia? - Kyllä.
Tavallaan.
Miksi?
Kertokaa.
Kysyitte, ketä hän yrittää suojella.
Sitä minä en tiedä, koska hän ei kerro siitä minulle.
Onko Namaroff rakastunut sinuun?
Onko hän mustasukkainen?
Kyllä.
- Miksi et lähde pois? - Toivoisin voivani lähteä.
Carla?
Vien sinut pois täältä.
- En voi lähteä. - Älä pelkää.
- Rakastan sinua. Lähde mukaani. - Niin minäkin sinua, mutten voi.
- Miksi et? - En tiedä.
- Minä en vain tiedä. - Carla.
Paul.
Ole kiltti...
äläkä puhu asiasta enää.
Etkö aio pyytää minua sisään?
Professori Meister.
Onpa uskomattoman hienoa nähdä teidät.
Hyvät hyssykät, Paul.
Mitä sinulle on tapahtunut?
Olin sairaana.
Niinkö?
Näytät aivan kuolleista heränneeltä.
- Missä olet ollut? - Täällä Vandorfissa.
Ajattelin tulla käymään, koska en ole nähnyt sinua aikoihin.
- Pitkä tarina. - Tulin kaukaa kuuntelemaan sitä.
- Haluatteko jotain juotavaa? - Ei kiitos. Söin junassa.
Kerrohan se tarinasi.
Kävitkö ulkona?
Kyllä.
Missä kävit?
Kävelyllä.
Olitko yksin?
Olin.
Ei se kaunista katseltavaa olekaan.
Olen aina ihmetellyt, miksi Jumalan suurin luomus-
- eli ihmisaivot ovat niin kamalan näköiset.
Muistatteko, kun löysimme Paul Heitzin?
Muistan.
Sinä iltana Martha karkasi ja kerroitte Megairan ihmismuodosta.
Niin?
Tekikö Martha sen?
Ei tehnyt.
- Kenen luulette olevan syyllinen? - En osaa sanoa vielä.
Olen teidän työtoverinne ja minulla on oikeus tietää.
Kertokaa.
Varmistan asian ensin.
Hyvää yötä, Carla.
Näitkö ainoastaan hänen kuvajaisensa?
Se riitti.
Kun Perseus leikkasi Medusan pään irti-
- hän tähtäsi kilvestään heijastuvan kuvajaisen avulla.
Jos kertomasi pitää paikkansa-
- Sascha ja isäsi katsoivat hirviötä suoraan kasvoihin.
Säästyit kuolemalta, koska näit vain sen kuvajaisen.
Te siis uskotte minua.
En väitä Megairan olevan todellinen, mutta kyllä sinä jotain olet nähnyt.
Ainakin sinulle se oli todellista.
- Se oli todellinen. - Luonnollisesti.
Älkää pilailko kustannuksellani.
Onko Megaira yhtään sen oudompi ajatus kuin sielunvaellus-
- jossa kuolleen sielu ottaa uuden ruumiin?
Ei, mutta sitäkään teoriaa ei ole vielä todistettu.
- Uskotteko te siihen? - En, mutten myöskään tyrmää sitä.
Siirrytään takaisin sinuun.
Oletetaan, että tämä Megaira on todellakin palannut maan päälle.
Oletko tavannut paljon ihmisiä täällä ollessasi?
- En kovin montaa. - Oletko tavannut naisia?
- Vain sen, josta kerroin. - Niin, se Carla...?
Hoffman.
Millainen hän on?
- Hän on todella kaunis. - Ymmärrän.
Oletko rakastunut häneen?
- En minä niin sanonut. - Ei tarvinnut.
Nyt voisin ottaa jotain juotavaa.
En todellakaan anna lupaa siihen. Ennakkotapausten...
Isot sanat eivät sovi tyyliinne, komisario.
Jollette auta, käännyn korkeampien tahojen puoleen.
- Kenen? - Oletan, että teilläkin on esimies.
- Kuinka uskallatte? - Vaikka ulkoministeri.
- Kuulkaahan... - Ministeri on veljeni ystävä.
Älkää suotta vaivautuko, menen hänen luokseen itse.
- Se ei... - Anteeksi, kuinka?
Se ei ole tarpeen, professori.
Pyyntönne hämmensi minua-
- mutta kai teillä on hyvä syy haluta nähdä ne.
Haluatte siis nähdä tiedot ja valokuvat...
Vandorfiin muualta tulleista naisista 10 vuoden ajalta.
Käyn hakemassa tarvitsemanne tiedot.
Vain sellaisten vieraiden on rekisteröidyttävä-
- jotka haluavat muuttaa Vandorfiin.
Tämä on demokraattinen osavaltio.
Hän on mukava tyttö.
Onko tämä hän?
- Kuva ei ole hyvä, mutta... - Eli on.
- Kauanko hän on asunut täällä? - Tiedot ovat toisella puolella.
Seitsemän vuotta.
- Koska ensimmäinen murha tehtiin? - Murhako?
Selvittämätön murha, jota demokraattinen valtionne peittelee.
Milloin se tehtiin?
- Suunnilleen... - Sanokaa tarkka aika.
Viisi vuotta sitten.
Kiitos.
Kuulin, että jotkut demokraattisista kansalaisistanne-
- yrittivät karkottaa professori Heitzin.
Minun kanssani ei sellaiseen leikkiin lähdetä. Näkemiin.
Tri Namaroff.
- Mitä? - Hra Heitz soittaa.
Hän ja professori Meister haluaisivat tavata teidät.
- Meister? - Leipzigin yliopistosta.
- Kerro, että minulla on kiire. - Hra Heitz vaati tapaamista.
Älä viitsi.
Tee vain niin kuin käsken.
Carla.
Sanoit eilen, että kävit kävelyllä yksin.
Valehtelit minulle.
- Pitääkö kaikesta kertoa teille? - Olitko Paul Heitzin kanssa?
- Kysykää sitä Ratoffilta. - Kysyn sitä sinulta.
Miksi kohtelette minua kuin jotain rikollista?
Miksi Ratoff seuraa minua kaikkialle?
- Miksi vakoilette minua? - Yritän suojella sinua.
Valehtelette.
Kerroin teille, että toisinaan ette saisi olla yksin.
Kertokaa lisää. Mitä minulle tapahtuu?
En voi kertoa vielä.
- Yritätte vain pelotella minua. - Yritän pitää sinusta huolta.
Pelon avulla varmistatte, että suostun olemaan vankinne.
Mutta nyt saa riittää.
Mustasukkaisuutenne on sietämätöntä.
Te olette sietämätön.
Paul?
Tohtori ei suostu tapaamiseen.
- Miksi ei? - Hän sanoi olevansa kiireinen.
Tavataan Borskin linnalla aamuseitsemältä.
Haloo? Oletko siellä, Carla?
Namaroff ei suostu tapaamiseen.
Paul.
Miksi halusit tavata täällä?
Tänne minua ei seurata.
Kukaan ei uskalla tulla Borskin linnan lähelle.
Koska täällä on viimeksi asuttu?
50 vuotta sitten. Jos häntä ei lasketa.
Ketä?
Megairaa.
Miksi halusit tavata minut? Muutitko mielesi lähdöstä?
Kyllä, Paul.
Lähden mukaasi.
Lähdetkö?
En tunne olevani kahlittu tänne enää.
Minua ei pelota enää.
Tulen mukaasi, mutta meidän on lähdettävä heti.
Emme voi lähteä vielä.
- Miksi emme? - Professori Meister auttaa minua.
Missä asiassa?
Megairan löytämisessä.
Älä jää tänne. Jos rakastat minua, vie minut pois, kun vielä voit.
- Teen sen niin pian kuin voin. - Tee se nyt.
Pian, Carla.
Silloin on jo myöhäistä.
Minun on mentävä.
- Emme ehkä tapaa enää. - Carla...
Kuuntele, Carla.
Paul.
- Tunnistitko hänet? - Ratoff on hoitajana sairaalassa.
Miksi et kertonut, mihin olet menossa?
- Miksi Ratoff yritti tappaa minut? - Kysy sitä tohtorilta.
Carla?
- Ratoff, oletko nähnyt Carlaa? - Hän meni huoneeseensa.
Carla Hoffman oli täällä harjoittelijana vuonna 1903.
Vuonna 1905 hänen huomattiin kärsivän muistinmenetyksestä.
Siitä on nyt viisi vuotta.
Vuonna 1906 hän sai hoitoa ja näytti parantuneen.
Hoidon aikana hän jatkoi hoitajan töitään.
Mitä voimme päätellä tästä kaikesta?
Ensimmäiset murhat ja muistinmenetys tapahtuivat samoihin aikoihin-
- minkä Namaroff tiesi varmasti varsin hyvin.
Tavallisesti sellaisen vaivan kanssa ei saisi toimia hoitajana...
mutta kuten sanoitkin, Namaroff oli rakastunut.
- Tämä on naurettavaa. - Kuuntele.
Vuonna 1906 Namaroff ilmoitti naisen tervehtyneen.
Oliko se totta?
- Enpä usko. - Miksi hän...?
Olen tulossa siihen.
- Hän sanoi, että häntä seurataan. - Koska Namaroff on mustasukkainen.
Ehkä häntä seurataan, koska hän menettää muistinsa täysikuun aikaan.
- Mistä te niin päättelitte? - Näissä papereissa lukee...
milloin nainen kärsi amnesiasta.
- Uskotteko, että Carla olisi...? - Miksi en uskoisi?
- Minä en rakasta häntä. - Olette sekaisin.
Carla on niin nuori ja kaunis.
En yritäkään vertailla hänen ja Megairan fyysisiä yhteneväisyyksiä.
Megaira kuoli 2000 vuotta sitten. Hänen henkensä täällä riehuu.
- Se on vallannut itselleen ruumiin. - Mutta ei Carlan.
Miksi hän kieltäytyi lähtemästä kanssasi?
Hän ei ollut vielä valmis.
Hän ei voinut lähteä, koska taivaalla oli täysikuu.
Megaira hänessä oli liian vahva.
Ja tänään hän halusi lähteä välittömästi, eikö totta?
- Hän pelkäsi Namaroffia. - Niinkö hän sanoi?
Minäpä kerron, mitä hän pelkäsi.
Tänään on täysikuu.
Pelkkää arvailua. Hirvittävää, tuomitsevaa ja järjetöntä arvailua.
Jäin tänne vain, koska luulin, että tarvitsette apuani.
- Niin tarvitsenkin. - Ette tarvitse.
Haluatte jonkun samanmielisen.
Mitä te yritätte? Aiotteko tuhota minut ja Carlan?
Paul. Paul.
Halusin nähdä sinut.
Kaikki on hyvin. Lähdemme täältä tänään.
On liian myöhäistä lähteä.
Miksi sanot noin?
En tiedä.
Eilen olin valmis lähtemään.
Nyt en enää voi.
Meille tuli vieraita. Vie Carla yläkertaan.
Tule.
Tulin tapaamaan hra Heitziä.
- Oletteko te tohtori Namaroff? - Kyllä.
Tulkaa sisään.
Nimeni on Meister, Karl Meister.
- Halusinkin tavata teidät. - Meillä ei ole paljoa aikaa.
- Talon luona on nähty eräs nainen. - Jahas.
Uskon hänen olevan täällä.
Onko hän teidän potilaanne?
Olen vastuussa hänestä.
Muistinmenetyspotilaasta onkin pidettävä hyvää huolta.
Mitä te sanoitte?
Sellainen voi tehdä mitä tahansa, ehkä jopa murhan.
Eikä kukaan tietäisi siitä mitään.
- Missä Carla on? - Hän ei ole täällä.
Valehtelette. Tutkikaa talo.
Varoitan estämästä poliisin toimia. Minulla on kotietsintälupa.
Jos emme löydä häntä, saatte syytteen sieppauksesta.
Millä perusteilla?
Todisteet löytyvät vielä.
Todisteista puheen ollen, tri Namaroff...
voisitteko palauttaa tämän Ratoffille puolestani?
Hän unohti sen yrittäessään murhata hra Heitzin.
- Yritättekö vihjailla jotain? - Minulla ei ole tapana vihjailla.
Käskitte Ratoffin seurata Carlaa Borskin linnaan.
Naisen lähdettyä Ratoff yritti murhata Paulin tällä veitsellä.
Haluatteko eroon hänestä, koska hän voisi viedä Carlan teiltä pois?
Vai uskotteko hänen selvittävän teidän salaisuutenne?
Vastatkaa.
Miten uskallatte? Päästäkää irti minusta.
Jollette irrota otettanne välittömästi, teidät ammutaan.
- No? - Hän ei ole täällä.
- Tutkitteko jokaisen huoneen? - Kyllä.
- Etsittekö ullakolta? - Hän ei ollut sielläkään.
Missä hän on, Paul?
- Kerroin heille totuuden. - Minne hän lähti?
Tunnin päästä hän istuu Leipzigiin menevässä junassa.
Järjestitkö hänelle asunnon Leipzigistä?
- Hän majoittuu Kramer-hotelliin. - Aiotko tavata hänet siellä?
- Kunhan ensin löydämme Megairan. - Sinunkin olisi pitänyt lähteä.
- Se kävi mielessäni. - Mikset lähtenyt?
Tulitte tänne minun vuokseni.
Menen Carlan luokse, kun löydämme Megairan.
Se on epätodennäköistä.
Hän ei pääse Leipzigiin asti. Luulen, ettei hän ole edes junassa.
Uskotteko yhä järjettömään teoriaanne?
En voi todistaa mitään, jos hänet otetaan kiinni.
Jos hän ehtii junaan, hän on Leipzigissä klo 17.
Soita Kramer-hotelliin puoli kuuden aikaan.
Sisään.
- Löydettiinkö hänet? - Ei, sir.
Poliisi keskeyttää etsinnät tunnin päästä, koska yö lähestyy.
Tänään on täysikuu, tohtori.
Megaira hyökkää yleensä toisena täysikuun yönä.
Häivy.
Carla.
Oletteko varma?
Kiitos.
Hän ei saapunut perille. He taisivat ottaa hänet kiinni.
Epäilen sitä vahvasti. Toivon myös, että olen väärässä.
Ei se välttämättä tarkoita mitään.
Totta, mutta unohdammeko teoriani, koska se on epämiellyttävä-
- vai menemmekö selvittämään totuuden?
Menen etsimään hänet.
Tunnin päästä tulee pimeä. Etsi hänet aamulla.
- Et voi mitenkään löytää häntä. - Pois tieltäni.
Olen pahoillani, mutten voi antaa sinun tuhota itseäsi.
- Mitä nyt taas? - Tulin pidättämään Paul Heitzin.
- Miksi? - Hän sieppasi Carla Hoffmanin.
- Nainen ei edes ollut täällä. - Hakisitteko hra Heitzin?
Hänellä on viisi minuuttia aikaa pukeutua.
Hän ei ole paikalla.
- Missä hän on? - Ei aavistustakaan, komisario.
Te tulette mukaamme.
- Ei tule kuuloonkaan. - Ottakaa hänet kiinni.
Carla.
Odotan Carlaa, hra Heitz.
Hän on viimein vapaa.
Hän on vapaa.