Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN FILM AV ROGER VADIM
BASERAD PÅ EN PJÄS AV ARTHUR SCHNITZLER
-Intresserad? -Nej, det är för sent.
Vi börjar om fem minuter.
Jäkla fjäskare! När ska ni ta värvning?
Gör det, då, patrioter!
-De kvinnorna är så oförskämda. -Glöm henne.
Georges!
Hallå, Georges!
Hallå! Är du blind?
Ni är inte Georges!
Jag höll på att bli överkörd. Du kunde väl sagt att det inte var du?
-Vadå inte var jag? -Georges!
Jag heter Georges!
Du är inte den ende som heter Georges!
Jag trodde du var en kille från Ploubalec.
Var ligger Ploubalec?
I Finistère. Det är där jag kommer ifrån.
Jäklar!
Ser jag ut att komma från Ploubalec?
Vad ville du din Georges?
Jag kände honom där, innan jag flyttade till Paris.
-Har du varit i Paris länge? -Ett år.
-Och fnaskandet? -Också ett år.
-Du liknar verkligen Georges. -Nu räcker det!
Han kanske liknar mig! Vi ses.
Kom hem till mig! Det är trevligare än barackerna.
Visst, men vi börjar om fem minuter.
-Jag har inga pengar. Hej då. -Kom igen!
Det kostar inget, då du ser ut som Georges.
Du är flickan Buzard berättade om!
-Vem är Buzard? Honom känner jag inte. -Jo, det måste vara du.
-Brukar du hålla till vid Omnibus Terrace? -Ibland. Varför?
Det är en flicka på Omnibus Café.
Buzard hade gjort sig illa, och hon tog hem honom till sig.
Hon tog inte betalt, trots att Buzard är riktigt ful.
Han berättade det. Han kunde inte tro det.
Vet du…
Jag har tagit hem många från Omnibus. Jag minns dem inte alla.
Men om Buzard är ful, var det inte jag. Eller, det var inte han.
-Nå? Ska vi? -Hallå…
Nu fick du bråttom, när sexet är gratis.
Jag börjar om fem minuter, så lägg ner skämten.
-Var bor du? -Tio minuter härifrån.
Skämtar du? Det är för långt!
Jag gillar dig, men…
Jag får inte permission på lördag om jag strular runt.
Kom på lördag, då! Okej?
Fortfarande gratis!
Okej, visst. Ge mig din adress. Fort!
-Du kommer inte… -Jo.
-Gud, vad du är patetisk. Och klängig! -Din skitstövel.
Du vet gott och väl att du är snygg.
Kom, bara en minut!
Vi går över muren, om det är för långt hem till mig.
-Utomhus är inte min grej. -Kom. Jag vet ett fint ställe.
Kom.
Gräset doftar ljuvligt.
Jag skulle vilja ha en älskare som du.
Jag skulle göra dig svartsjuk.
Jag behöver ombyte.
Jag kan ändra på dig.
Georges var en riktig tjejtjusare när han träffade mig hemma på gården.
Vi gillade varann, så han låg inte med en annan flicka på tre månader.
Jag måste säga…
att tycka om någon så är så häftigt! Nästan lika vackert som själva njutningen.
Skit! Jag missade det!
Skicka en kopia på ditt kärleksliv… Min lördag är förstörd.
Säg tack, åtminstone!
Okej, då. Låt mig njuta.
Hör du! Ge mig åtminstone tio cents!
Ten cents?! Har du sett mig?
Ge mig en cigarett, då.
Tror du jag är en idiot?
Att förstöra min lördag räckte inte, eller?
Okej, då! Försvinn, din snåljåp!
Din jävel! Skithög!
Är inte franska armén fantastisk?
Om det är så de vill ära den franska flaggan, så…
Han kan köra upp den där solen inte skiner!
M. Fina Déroulède!
Nå… Så du smyger ut?
Det blir 15 dagar!
Med vår gamla vän Bidasse
Aldrig frånskilda, sitter alltid ihop
Två gossar från Arras
Huvudort i Pas-de-Calais
Och längre fram i livet
Säger vi ofta: Regementet troget
Ägnade vi oss åt orgier
Och hade rackarns trevligt
Tredje rundan!
Jag provar igen.
Bravo!
Knockout!
-Ni är så stark. -Jag är ju en dragon.
-Får jag lov? -Ja.
-Går ni hit ofta? -Nej, det är första gången.
Jag går till Wagram, det är där jag bor.
Jag ska träffa en vän som ofta går hit.
-Vilken tur att vi träffades, då. -Tycker ni?
Mina chefer tog tillbaka min permission.
Hur kom ni ut, då?
Vad är murar till för?
Det är därför de byggdes! Som stöd!
Jag skulle aldrig våga!
-Och om ni hade stött på en överordnad? -Aldrig!
Jag har tur, jag.
Något sa mig att jag skulle hit i kväll.
-Jaså? -Jag visste att jag skulle träffa er.
Det är ödet!
Jag är romantiker. Är ni det?
Där är min vän!
Hoppsan!
Vi vinkar hit henne.
Hej.
Jag är en gammal vän till er vän.
Vad hette ni nu igen?
-Germaine. -Jag är en gammal vän till Germaine.
Och vänner till vänner är alla vänner.
-Vad heter ni? -Rose.
Vilket intressant namn.
Får jag hämta en öl?
Kom.
Herrskapet hade middag i kväll. Disken tog evigheter.
Som tur var lät kocken mig gå.
Nå, raring, vill ni ha en öl?
Jag, då?
Ni också, förstås. Tror ni jag är en drummel?
Kvinnor är alltid så misstänksamma!
Den här vägen, mlle Rose. Det finns ett bra bord här.
Låt oss gå till vårt gamla kärleksnäste igen
Servitör!
De dagarna är borta Då du bugade för någon som jag
Du kanske minns dem än i dag
Tre öl, tack.
Som vi älskade varann!
Jag tar en shandy i stället.
Från januari till slutet av december
Ingen får veta hur lyckliga vi var
Så nära himlen i vårt söta, lilla rum
Är ni romantiker, mlle Rose?
Jag är galet romantisk.
Men nu är min vackra dröm
av min ungdom långt, långt borta
Som vi älskade varann, båda två
Så fort solen gav oss vår chans
Så vi kunde visa upp vår lycka
På söndagar kramades vi i fönstret
Som vi älskade varandra, båda två
Vi bytte vår kärlek mot ömhet
Och än en gång är den vackra drömmen vår
Hon slutar aldrig, va?
-Vi borde dansa. -Tycker ni om att dansa så mycket?
Med er, ja.
Så roligt! En polka! Ska vi?
-Får jag lov, mademoiselle? -Ja.
Vi är utanför!
Jag visste inte var jag var.
Ja.
Härligt med frisk luft.
Jag älskar att dansa, jag vill aldrig sluta!
Du är den vackraste flickan av alla här.
-Har ni provat dem alla? -Det märker man när man dansar.
Hallå, där!
Vad ni är framfusig.
Försiktigt, mina knappar går sönder!
Ni borde säga ni till mig!
-Ska jag? -Vi känner inte varann tillräckligt.
Precis, låt oss lära känna varann. Vad tror ni vi gör nu?
Behandla mig inte så här. Vi har ju precis träffats.
Skit! Vi har inte just träffats. Vi har dansat tre gånger.
Nej! Nej, M. Georges! Det går för fort.
Uppför er. Jag menar, någon kan ju se oss.
Kom och titta. Det är roligt.
Det ligger ett övergivet hus där.
Men… M. Georges! Vad gör ni?
Vi går tillbaka till de andra.
-Varför skulle vi det? -Nej!
M. Georges!
Om jag hade vetat…
Oj!
Du är så mjuk!
Som smör!
Jag kan inte se ditt ansikte.
Mitt ansikte?
Nå, raring? Här ska du väl inte stanna hela natten?
Hjälp mig upp.
Okej.
Åh, Georges!
Vad har Georges gjort?
Du är allt en busig pojke.
-Tänker du låta mig lida? -Japp.
-Ge det tid. -Hör på…
Var snäll nu!
Jag är snäll.
Jag får väl röka? Det förstör inte stämningen?
Håll om mig hårt. Som du gjorde nyss.
Det är så mörkt nu.
Vi går tillbaka, det är ljusare där.
Så du vill inte vara i mörkret mer?
Säg åtminstone att du älskar mig… Det säger man till flickor.
-Har jag inte bevisat det? -Jo.
-Men du borde säga det också. -Kvinnor är så komplicerade!
Hör på!
Skynda, de spelar "Polka des Mirettes"!
Vill du inte kyssa mig igen?
Det är för ljust för det där inne.
Okej.
Där. Kom, vi dansar!
Vill du dansa mer?
Självklart, det är därför jag smög ut!
Jag borde gå hem.
Min chef är en riktig kossa.
Jag måste vara hemma klockan elva.
Så…
Jag tänkte du kunde följa mig hem.
-Följa dig hem? -Ja.
Det är tråkigt att gå hem ensam.
Var bor dina dumma chefer?
-Nära Les Invalides. -Låt gå, det är nära mig.
Men jag måste vara tillbaka vid midnatt.
Och din vän väntar på oss.
Vadå, då? Är det hennes tur nu?
Vi måste vara artiga.
Jag bjöd ju henne.
Skit!
Är du nöjd nu? V missade "Polka des Mirettes"!
Alltså, kvinnor!
Ja! De spelar den igen!
Där är mlle Germaine.
Jag vill ha den här dansen. Får jag?
Om du vill att jag följer dig hem, får du vänta på mig.
Okej, jag väntar.
Gå och ta en öl.
Alltså, kvinnor!
Du är säkert inte sådan, mlle Germaine.
Får jag lov?
Nej, tack.
Jag vill inte dansa mer.
"Min älskling, i dag är det söndag.
Du har säkert roligt nu.
Jag är helt ensam. Kocken är ute för dagen
och ägarna har åkt ut på landet.
Det är bara sonen här,
som pluggar till ett prov.
Det är tråkigt, när det är så fint väder.
Det är tråkigt
när det är så fint
väder."
Kom in.
Ringde ni, M. Alfred?
Ja. Ja, Rose, jag ringde.
Vad ville jag?
Kan ni stänga luckorna?
Ja. Det blir svalare här inne när luckorna är stängda.
Javisst, M. Alfred.
Ni ringde, M. Alfred?
Ja.
Rose.
-Finns det någon cognac i huset? -Självklart, M. Alfred.
Men den är säkert inlåst.
Ja, det är sant. Det är ju söndag.
Jag är lite förvirrad.
Ni arbetar för hårt, M. Alfred.
Ni borde vila, M. Alfred.
Rose, hämta ett glas vatten.
Ja, M. Alfred.
Tack, Rose.
Låt vattnet rinna, så det är friskt och gott.
Ge mig det.
Ursäkta mig.
Jag är helt slut.
Vad är klockan, Rose?
Snart fyra, M. Alfred.
Fyra?
Tack, Rose. Här.
M. Alfred?
Rose, jag kom att tänka på det nu, men det är viktigt.
-Professorn är inte här än. -Jag hade hört ringklockan.
Märkligt, han brukar vara tidig.
Om han inte ringde samtidigt som ni.
Rose, kom hit.
Ja, M. Alfred?
Nej, närmare.
Ja, närmare.
Så, det är bra.
Jag tänkte…
Tänkte vadå, M. Alfred?
På er blus.
Den är väl svart?
Ja.
Det är en vacker svart färg.
-På vintern är den blå. -Men det är sommar nu!
Så, den är svart.
Det blir väldigt varmt på sommaren.
Det här är små knappar, inte sant?
Ja, M. Alfred. Det är små knappar.
Men, vi borde inte öppna dem, M. Alfred.
Varför inte?
Små knappar…
Knappar är så dumma, inte sant?
M. Alfred!
Ni har så vit hud, Rose.
M. Alfred smickrar mig.
-Men nu ska jag knäppa min blus. -Inte nu! Det vore så tråkigt!
Gör det inte!
Har ni en älskare, Rose?
En älskare som…
Nej, M. Alfred.
Varför säger ni det med en suck?
Det är inte normalt.
Ni som är så söt…
Det gör mig illamående!
Så vackra små skor!
-Era lår, de är svarta. -M. Alfred! Tänk om någon ringer på?
Jag bryr mig inte!
Jag bryr mig verkligen inte!
-Vem skulle ringa nu? -M. Alfreds professor.
Professorn?
Det han lär ut…
Förvaltningsrätt är inte särskilt användbart i livet.
Men era ben…
Åh, era ben!
Jag har tittat på er länge, Rose.
Har ni märkt det?
Ja.
Ibland när ni serverar oss,
lutar ni er fram när ni tar tallrikarna.
Er mage snuddar vid min rygg.
Visste ni det?
Faktum är,
jag försökte luta mig bakåt så mycket jag kunde.
Märkte ni det?
Jag visste inte vad jag gjorde.
Och en dag,
svarade jag, "Ja, mlle" till M. Poincaré, som far hade bjudit på middag.
Ni skulle ha sett min fars och farfars ansikten!
Jag kunde inte kontrollera mig längre.
Jag hade ätit allt som fanns.
Och en dag,
åt jag min soppa med en fiskgaffel!
Märkte ni det?
Ja, M. Alfred! Vi skrattade så åt det i köket!
Era tänder!
Rose, när ni skrattar… Era tänder!
-De är som alla andras, M. Alfred! -Nej, verkligen inte!
Sitt, så jag ser dem bättre.
-Jag faller! -"Jag faller!"
Det är så dumt att sitta ner.
Det är en så töntig position. Vilken vinkel.
Så konstgjord. Här, sträck ut er.
-Det är naturligare. -Nej!
-Nej, M. Alfred. -Jo.
Jag hade väl aldrig kunnat tro att ni var en så fräck pojke.
Nej, det är så ljust här inne, M. Alfred.
Nej, bara i ert huvud.
Det är nästan mörkt ute.
Vet ni, jag har redan sett er…
Det finns ett litet fönster ovanför er dörr.
Jag tittade in när ni tvättade en dag.
M. Alfred…
Så olydigt.
Säg inte så. Det var vackert.
M. Alfred! Tänk om någon ringer på dörrklockan?
Då öppnar vi inte.
Framför er far?
-Far?! -Där.
Åh, Rose…
M. Alfred…
Det är inte bara det.
Älskar ni mig lite, åtminstone?
Det är professorn.
Jag kan inte öppna, när jag ser ut så här.
Han går och gör förvaltningsrätt någon annanstans.
Jag kanske var lite,
lite…
Nej, M. Alfred.
Det ni sa var inte sant, eller hur? Ni har haft en älskare.
Ja, M. Alfred.
-Oroa er inte. -Jag tänkte väl det.
Naturligtvis, måste vi vara försiktiga runt min mor.
Från och med nu, lovar jag att aldrig vara ensam med er
så detta aldrig händer igen.
Vi lät oss dras med, vet ni.
Jag ber om ursäkt.
Rose…
Ni är så charmerande.
En härlig flicka.
Men detta ska stanna mellan oss.
För bådas skull.
Självklart, M. Alfred.
"Jag tänker på dig.
Är du mig trogen?"
"Sophie! Sophie!
Du måste låta mig träffa dig ensam!
Sophie, min älskade.
Nej, det är för mycket.
Sophie, jag visste att du… Nej!
Jag var så orolig… Förlåt, Fader!
-Behöver ni något? -Nej, tack, madame.
Ibland när man flyttar in…
Men… Jag är tillgänglig om ni behöver.
Det är vänligt, madame. Men jag har allting här.
Jag är diskret!
Om jag kan göra något alls…
Nej, tack.
Hagga! Med rum så dyra, borde hon försvinna.
Nej, nej, nej!
-Nej, det är till mig. -Jaha?
Sophie!
Åh, Alfred, jag är så rädd!
-Jag kommer att svimma! -Nej, inte här.
I mitt rum!
Svimma i mitt rum.
Vart tar ni mig, Alfred?
Sitt ner, Sophie.
Sitt.
Tack.
Åh, Alfred…
Alfred, låt mig gå, jag ber er.
Var är jag?
Hos mig.
Har ni bott här länge?
Nej, inte så värst.
Vill ni inte ta av er hatten?
Vad har tagit åt er, Alfred?
Jag sa att jag bara kunde stanna fem minuter.
Ta av er slöja åtminstone.
Jag har två!
Ta av er båda, då.
Jag har väl rätt att få se er?
Betyder jag så mycket för er, Alfred?
Sophie.
Det är så varmt här inne!
Det är sommar.
Jag borde gå…
-Jag borde gå. -Ta av er hatten.
Jag borde gå.
Alfred, jag borde gå.
Lägg nålarna på spismanteln.
Annars hittar vi dem aldrig sen.
Vad är det, Alfred? Stack ni er?
Nej, nej, Sophie!
Ni har aldrig varit så vacker!
Alfred, ni lovade att uppföra er.
-Det är så varmt i rummet. -Ta av era handskar!
Ja, mina handskar…
Lägg dem bredvid hatten.
Och nu, farväl, Alfred.
-Jag går nu. -Nej, Sophie.
Alfred…
Vad har ni gjort med mig?
-Jag skrev ett långt brev… -Jag fick det inte.
Jag skickade det aldrig.
Jag skrev att jag inte skulle komma.
Jag förstår det inte, Alfred. Jag har en make och en liten flicka.
Alfred…
Det är hemskt, vi är stjärnkorsade älskare.
Så heter det väl? Stjärnkorsade älskare?
Jag vet inte.
-Kyss mig igen. -Nej!
En sista, då.
Nej! Inte på munnen.
Alfred, om ni älskar mig, måste ni låta mig gå.
Min hatt!
Finns det ett rum till?
Ja, lite.
Vad menar ni med, "lite"?
-Jag menade att… -Vad är det i rummet, Alfred?
Ett slags salong.
Är ni ofta värd?
Nej, ingen…
-Bara utifall att… -Alfred, lova mig en sak.
Jag lovar!
Nej, det var ingenting.
Ge mig lite vatten, så går jag sen.
Och låt vattnet rinna, så det är färskt och gott.
Skit också, det finns inget vatten.
Föredrar ni inte lite portvin?
Bara en droppe. Ett glas för att säga adjö.
Jag hämtar korkskruven.
Ingen korkskruv, självklart!
Skit, skit, skit!
Vad är det ni säger till er själv, Alfred?
Att jag är olycklig! Livet är för svårt!
En öken där man aldrig träffar någon eller hittar något!
Skit, skit, skit!
Skit!
Alfred, vad gjorde ni?
En olycklig gest.
Jag vet inte vad jag gör.
Livet är kort, Sophie!
Alfred, det är ingen anledning!
Ni förstör min frisyr.
Alfred, min syster väntar.
Hon har feber.
Jag har också feber!
Den enda i sitt slag.
-Alfred! -Den man bara får en gång!
Alfred, ni lovade att uppföra er.
Och jag som trodde er.
Det är så ljust här inne, Alfred.
Vad gör ni, Alfred?
Vart för ni mig?
Det är mörkare i rummet intill, min älskling.
I den andra salongen?
Det är ett sovrum, Sophie.
Ett sovrum?
Alfred, om jag hade vetat…
Alfred, vad gör ni med mig?
Alfred!
Alfred, ni sa att det var en salong!
Vad ni är olydig, Alfred!
Nej! Inte på sängen!
Inte på sängen… Alfred, vi har bara träffats i mässen…
…eller på Palais de Glace.
Kom fort, Alfred! Jag fryser!
-Har du din klocka? -Jag kommer, min älskling!
Jag måste älska er för mycket.
Ja. Jag måste älska er för mycket. Jag var galen.
Jag har varit halvgalen i flera dagar.
Jag hade en särskild känsla.
Plåga dig inte, min älskling.
Du är så nervös.
Lugna ner dig.
Det är förståeligt, verkligen.
Visst.
Har du läst Stendhal?
-Stendhal? -Ja.
Kärlekens psykologi.
En bok av Stendhal.
Nej. Varför frågar du det?
I boken, skriver Stendhal en specifik sak.
Jaså?
Vad för något, älskling?
Kavalleriofficerare som möts igen.
Och?
Så, dessa officerare berättar om sina kärlekshistorier.
De berättar hur de kände för kvinnan som de älskade allra mest.
Och alla medger
att med den kvinnan upplevde de något som jag upplevde i dag.
-Verkligen? -Ja. Det verkar klassiskt.
Oavsett vad, älskling, lovade du mig att uppföra dig.
Sluta, skämta inte bort det.
Det gör jag inte.
Jag finner Stendhals historia väldigt lärorik.
Tills nu, trodde jag att det bara var
gamla människor eller sådana som ville riskera allt…
Det hör inte dit!
Det handlar om hur intensiva känslorna är.
Det vackraste med Stendhals historia,
är vad en av kavalleriofficerarna säger i slutet…
Han säger att han tillbringade sex nätter,
eller tre, jag minns inte nu,
med en ung kvinna han hade åtrått i veckor.
Och på dessa nätter,
som de var tillsammans, grät de av lycka.
-Båda två? -Ja, båda två.
-Vackert, inte sant? -Ja, mycket.
Men vissa gråter inte, eller hur?
Ja, men detta var ett speciellt fall.
En speciell slags kärlek.
Okej! Jag förstod det som att Stendhal sa
att alla kavalleriofficerare under de omständigheterna…
Ja, ja. Skämta du!
Det är tydligen lättare än att försöka förstå.
Jag har glömt det redan.
Det borde du också göra, älskling.
Du tänker väl inte börja gråta?
Du ser? Nu gör du det igen!
Nej, älskling…
Jag är så lycklig.
Minns du vår första konversation?
Du sa…
Du sa att vi skulle bli änglar.
Vi är änglar.
-Vad är klockan? -Jag vet inte.
Din hud är så mjuk.
Åh, nej!
Åh, nej, Alfred. Det är så sent.
Min syster är sjuk.
Jag lovade att hälsa på.
Änglar… Vi är menade att vara änglar.
Läser du fortfarande? Du skadar dina ögon.
-Är du klar med tidningen? -Nej, men det var inget av intresse.
Vi lever i en tid där det inte finns något att berätta.
År 1914 lär bli året då inget hände.
STENDHAL - OM KÄRLEKEN
Vi borde sova, älskling.
Vad läser du?
Bara en saga.
Inget händer i den, heller.
Du är så underbar.
Du strålar särskilt i kväll.
I kväll?
Ja.
Vet du att jag fortfarande är kär i dig?
-Ibland glömmer jag det. -Och det ska vi, ibland.
Varför då?
För om vi fortfarande vore kära
skulle äktenskapet inte vara perfekt.
Om man är gift i fem år, och aldrig glömmer att man är kär,
skulle vi aldrig vara kära.
-Varför inte? -Jag är säker på det.
Äktenskap är inte en affär.
Man måste ha en plan för framtiden.
Så, du har bevarat kärleken i burkar
och då och då, så öppnar du en burk.
Vad jag menar är mycket mer poetiskt, men något sådant.
Du är charmerande!
Och ditt sätt att uttrycka dig, är så barnsligt.
Du är verkligen underbar i kväll.
Jag vet inte varför.
Inte jag heller, älskling.
Men då du tycker att jag är det, tänker jag att du vill öppna en burk?
Gud, vad du är rolig!
Du är sannerligen den mest bedårande människa jag har känt.
Kom närmare.
Lägg huvudet på mina axlar.
Du ska veta,
att äktenskapet är heligt.
Vi män glömmer ibland bort det,
på grund av romantiska äventyr vi har haft i det förgångna.
För när det kommer till kritan, vilka varelser har vi haft att göra med?
Ja, vilka varelser är det? Det har jag ofta undrat.
Ynkliga varelser, tro mig.
Men det ska vi inte döma dem för.
De kan vara nog så användbara.
Du vet inte eländet som dessa kvinnor lider av för att synda.
Men ger de bara bort sina kroppar för pengar?
Nej, det är det jag menar.
Jag pratar inte bara om materiellt elände.
Det finns även… Hur ska jag förklara?
Även moraliskt elände.
Det är en föreställning som kan vara ofullkomlig,
av det som är bra och dåligt. Så.
Men ibland ser jag dem på gatorna och på restauranger.
De ser inte så olyckliga ut. De skrattar hela tiden.
Hur då skrattar?
Glöm inte, mitt barn,
att dessa varelser är dömda att falla djupare och djupare.
Det finns ingen botten.
Men det kanske är härligt att falla, som i en dröm?
Sophie! Hur kan du säga så?
Berätta mer.
Jag tycker om när du pratar så här.
Vadå?
Om varelserna. Kvinnorna som syndar.
Hur är det fatt, Sophie?
Du lovade när du gifte dig med mig, att du skulle
berätta vad du gjorde som ung.
Vill du veta det?
Är du inte min man?
Borde jag inte veta allt om dig?
En mans ungdom ska man glömma bort, mitt barn.
-Det vore vanhelgande. -Nej, nej, vi vanhelgar inget.
Säg mig, Henri, hur många kvinnor har du hållit i dina armar
som du håller mig nu?
Men Sophie… Jag skäms.
Jag vet inte.
Men Henri, du lovade mig!
Du borde inte ställa sådana frågor.
Det passar sig inte!
Du är en så ren och väluppfostrad kvinna.
Ja, när jag är bland folk. Men nu är vi här i sängen!
Men det är vår äktenskapliga säng.
Jag vill verkligen veta.
Men Sophie, jag tänker inte berätta det…
Du är min fru!
Vår lilla dotter sover i rummet intill!
-Och jag vill ha en pojke också. -Sophie.
Seså! Berätta om de andra flickorna! Där… Nej…
Var någon av dem gift?
Varför frågar du?
För att veta! Det måste väl även finnas sådana gifta kvinnor.
Jag vet det, men jag vill höra det från någon som har träffat dem.
Sophie, du känner väl ingen sådan kvinna?
En gift kvinna som…
Nej, älskling, det är bara att… det gör mig nyfiken.
Mitt barn.
Du kan inte förstå hur dessa eländiga kvinnor känner sig.
De är fast i ett nät av lögner, hemlighetsmakeri, svek och fara.
-Självklart. -De betalar ett högt pris för klen kärlek.
De betalar ett högt pris för så lite…
Njutning?
Vad menar du med "njutning"? Hur kan du kalla det njutning?
De måste väl känna lite njutning?
Annars skulle de inte göra det.
Det är bara ett kort ögonblick av upprymdhet.
Ja… Upprymdhet.
Det är äckligt, förstås.
Men erkänn att du har haft en sådan relation, bland alla andra.
Okej, då. Ja, det har jag.
Men det var den sorgligaste av dem alla.
Vem var det?
-Säg vem det är? Känner jag henne? -Vad har det gått åt dig?
Henri, var… Var detta länge sedan?
Långt före vårt äktenskap?
Fråga inte mer. Jag ber dig, sluta.
-Älskade du henne mycket? -Prata inte om det. Snälla.
Jag har bara älskat en kvinna: du.
Man kan bara älska renhet och ärlighet, inte sant?
Hursomhelst så är hon död.
-Verkligen? -Ja.
Det är en dum sak att säga, men jag tror de kvinnorna dör unga.
Tror du?
-Va? -Henri!
Njutning är farligt!
Om man älskar sin make så mycket, dör man då också?
Mitt barn. Mitt söta, oskyldiga, lilla barn.
Du är så söt! Du är så liten och nätt!
Så fräsch och underbar!
Nej, älskling.
Vi dör väl inte? Är du säker?
Tvärtom!
I ett äktenskap är det hälsosamt!
Henri!
Om man alltid var…
…så här kär…
Och vad skulle hända om jag alltid var…
Då visste jag att du älskade mig.
Vi kan inte alltid vara älskare i äktenskapet.
Varför inte?
Du är inte bara en kvinna jag åtrår. Du är min fru socialt också.
Och jag skulle inte vilja att min fru…
Inte ens med mig… Ja, inte ens med mig.
Förut sa du ordet "njutning".
Det är något annat.
Tror du?
Det kommer i andra hand.
Det berör en del av oss som inte är…
Jag menar, som är mindre…
…som vi inte borde erkänna…
Hur ska jag förklara?
Livet är en allvarlig sak, mitt barn.
Och njutning är bara efterrätten.
Det är sent.
Jag älskar efterrätt.
Ni har serverat på andra salonger. Ni tror ni kan ert jobb.
Men det gör ni inte.
Ni ska få lära er det svåraste för unga servitörer:
att servera i privata lounger.
Vad är en privat lounge? Det är ett rum,
där någon som inte vill bli igenkänd eller störd
kan bjuda in några vänner.
Jag sa "igenkänd eller störd"!
Servispersonalen får inte känna igen någon.
På en förstklassig anläggning får inte personalen känna igen kunderna.
Vad är det?
Ni får tala sen.
De privata kunderna, oavsett om de är med vänner…
…eller, låt oss inte vara hycklare,
med en kvinna…
vill han absolut inte bli störd.
Men kunden måste äta. Det är därför de är här.
Egentligen…
För att de ska kunna äta, måste vi gå in med tallrikar.
Det är då vår psykologi sätts på prov…
Tyst! Ni får tala sedan!
En generell regel: så fort de ringer, går ni dit!
Ni kanske tänker, "De avslutade förrätten för en halvtimme sedan.
Vad gör de?" Då är svaret…
Det har ni inte med att göra!
De gör vad de vill!
Men så fort de ringer, går ni dit!
Varför avbryter ni hela tiden?
Rum 12 har ringt konstant i fem minuter, M. Albert!
-Det skulle ni ha sagt! -Ni lät mig inte.
Jag beklagar, monsieur.
Jag har arbetat här i 30 år,
och det finns ett undantag från regeln, en unik situation.
Det ringer på klockan, men vi ska inte gå in.
Mannen satt på ringklockan.
Era läppar smakar som vispad grädde.
Mina läppar är alltid mjuka.
-Har någon sagt det förut? -Vad tror ni?
Hur många har kysst er på läpparna?
Först och främst, jag har inte räknat.
Och för det andra, varför frågar ni?
-Säger jag det, lär ni ändå inte tro mig. -Varför inte?
Okej, då. Gissa.
Jag vet inte. Jag vill inte göra er upprörd.
Låt oss tänka. Tjugo?
Varför inte 100?
-Vem tar ni mig för? -Sant, ni är ännu ung.
Tio?
Självklart,
en flicka ni träffar på gatan som följer med till en privat lounge,
måste vara kapabel till mycket hemskt.
Har ni varit i en privat lounge förut?
-Vill ni veta sanningen? -Ja!
-Ja. -Ja?
Ja, men inte som ni tror.
Det var med en vän och hennes fästman på Mardi Gras. Bara det.
Okej.
Det vore inte så farligt om du och din älskare…
Nej, det vore inte så farligt. Men jag har ingen älskare.
Va? Du förväntar dig väl inte att jag ska tro på det…
Nej. Nåväl…
-Jag har inte haft någon på sex månader. -Jag förstår.
-Vem var det? -En man.
Du driver med mig.
Var han din första?
Ja.
Låt mig säga… Han liknar dig.
Och om du vill veta, så var det därför jag så gärna kom hit.
Hans utseende… Han fick göra vad han ville med mig.
-Och du lämnade honom. -Nej.
Han reste tillbaka till sitt hemland.
Han var utlänning.
-Mer champagne? -Nej, jag måste gå.
-Mamma kommer att skälla ut mig. -Bor du med henne?
Självklart bor jag med min mamma. Vad trodde du?
Och din far?
Han dog för länge sedan.
Och hos din mor, bor du ensam där?
Skämtar du? Vi är fem! Två pojkar och två flickor till.
Här, sätt dig hos mig.
Sitt ner.
-Är du äldst? -Nej, jag är näst äldst.
Min syster, Léonie, arbetar som florist.
-Vad gör du? -Jag är bara hemma.
Jag förstår.
Någon måste vara hemma och ta hand om barnen.
Min mor arbetar också.
Vad säger du när du kommer hem sent?
Jag har alltid en ursäkt.
-Vad tänker du säga i kväll? -Att jag var på teatern.
-Får du ofta teaterbiljetter? -Min bror är hårstylist.
-Hans kund är mme Réjane. -Vilket bra arbete!
Förstör inte min frisyr.
-Vad gör din andra bror? -Han går i skolan.
Han vill bli lärare.
-Varför alla frågor? -För att jag är intresserad.
-Så du har en yngre syster? -Ja, hon är fortfarande en liten flicka.
Men jag måste hålla ett öga på henne! De förlorar sin oskuldsfullhet i skolan!
Hon är 12. Inte det ens.
Du tror mig kanske inte,
men häromdagen kom jag på henne med en pojke.
-Kan du tro? -Tolv år gammal… Oj!
"Oj", ja, precis!
Det är hemskt. De är inte barn längre.
Din stackare. Här, ta lite champagne.
Här.
Och du?
Hur gammal är du?
Nitton år.
Min lilla raring.
Mitt lilla barn.
Det är underbart!
Jag har precis förstått hur underbart det är!
-Vad är underbart? -Du!
Du, du, du!
Du har inte ens sagt vad du heter.
André.
-Skit! -Vad är det?
-Så heter min farbror! -Verkligen?
Vad är det nu, min lilla vän?
Jag letar efter mina pärlor.
Du hade sönder mitt halsband.
Och att undra, efter att ha arbetat här i 30 år,
om jag ska gå in eller ej, när de ringer på klockan…
Vad är det, min vän?
Leker ni kurragömma?
Hämta notan, tack.
Vet du vad klockan är?
Nej, men det kommer du att säga.
Halv tolv.
Är den? Det struntar jag i.
-Och din mor? -Vad? Vad vill du henne?
Ingenting.
Du ljög för mig tidigare, inte sant?
-Hon är van att du kommer hem sent. -Jag säger att jag var på teatern.
Och om hon frågar om pjäsen?
Du verkar inte vara en bra lögnare.
Jag kan lära dig, så att du kan ljuga för din fru.
-Min fru? -Är du inte gift?
-Det är du helt säkert! -Varför tror du det?
Bara en känsla.
Jag vill veta. Jag har ingen ring.
Lögnare! Den ligger i din västficka!
Du kollar jämt att du inte har tappat den.
Stör det dig om jag vore gift?
Jag hade föredragit att du var singel.
Men, vet du…
Livet bryr sig inte om vad vi hade föredragit.
Oavsett vad, så hade du inte gift dig med mig.
Ångrar du dig nu, när du tänker på min fru?
Din fru gör säkert samma sak som du.
Jag förbjuder dig att säga så!
-Vissa saker ska man inte uttala… -Ah!
Du ser? Du är gift!
Jag tycker om dig. Jättemycket.
-Gör du? -Åh, ja!
Jag vill träffa dig igen. Ofta!
-Jag, då? -Vadå?
Vill jag det?
Vänta.
Låt mig fundera lite.
Ja. Jag tror jag tycker om dig lite grann.
Men du måste förstå, för att…
Jag vill klargöra vissa saker.
Jag menar inte bara ur moralisk synvinkel.
Jag menar…
Nåväl. Du förstår.
I min situation, både professionellt och privat,
har jag inte tid att hålla ett öga på dig.
Och jag känner vissa män som bara för skojs skull,
skulle kunna gå till…
-En privat lounge. -Ja, en privat lounge eller…
Snälla, avbryt mig inte, och försök förstå.
Först och främst, regel nummer ett. Den är enkel.
Svara aldrig om en man stannar dig på gatan. Fortsätt bara gå.
Insisterar de, gå fortare.
Framför allt, stanna inte framför ett skyltfönster.
Då utnyttjar de det för att prata.
Det är allt de väntar på. Att börja en konversation.
Även ett enkelt svar, tror de att de har rätt till vadsomhelst.
Och om, Gud förbjude, det regnar,
lär han utnyttja det och erbjuda sitt paraply till bilen.
Naturligtvis ska du tacka nej.
Förstör hellre din klänning, kära ni, utan tvekan.
Jag köper en ny.
Och vad du än gör, ta aldrig hans arm!
Åh, kvinna, du söker alltid
Nya erövringar, natt som dag
För att tillfredsställa dem, i fåfänghet
Tillbringar du timmar framför spegeln
Elegans, en busig grace
En titt och en respektabel suck
Sammet, parfymer och krinolin
Inget slår '"je-ne-sais-quoi"
Madame Arthur är en kvinna
Som andra har talat om länge
Inga tidningar, ingen publicitet
Hon hade en lång rad älskare
Madame Arthur är en kvinna
Som andra har talat om länge
Nu ska jag sjunga "Le Fiacre" av M. Xanroff.
Hon är så duktig.
Jag tycker om att applådera henne.
Jag också. Då är dina händer upptagna!
Gud, vad du är rolig!
Vet du hur svårt det är att hitta en så rolig ung flicka som ni på gatan?
Jag frågar mig detsamma.
-Vet ni vad vi borde göra? -Nej, men det ska ni berätta.
I stället för att lyssna på "Le Fiacre", som inte är en sång för unga flickor,
borde vi gå till min bil
och ta en drink hemma hos mig. Nå? Bara en minut.
Menar ni allvar? En bil?
Ni är verkligen ett original!
Det är en De Dion.
-Fyrtio hästar. -Får de plats allihopa…?
Från vagnen hoppar flickan ut
Nej, men oj, hoppa dit!
Från vagnen hoppar flickan ut
Snyggt, Léon! Det är min man!
Vi behöver inte gömma oss mer! Nej, oj, hoppa dit!
Vi behöver inte gömma oss mer! Låt oss ge kusken 100 cent!
Underbar! Du är underbar!
Du är Paris! Du är självaste Paris!
Nej, jag kommer från Argenteuil!
Det spelar ingen roll, för mig är du Paris.
Så mycket saker ni har.
Vem städar?
Jag har en kinesisk betjänt.
De städar på ett annorlunda sätt.
Han bara flyttar runt på sakerna.
Han är nöjd om han får stöka ner någon annanstans.
-Allt detta är från Kina. -Här ser vi inte så bra?
Jag jobbar bara i halvmörker.
Men dessa underbara ögon vänjer sig snart.
Dessa underbara ögon lär inte ha tid.
-Varför inte? -Jag stannar bara någon minut.
Sa vi inte så?
-Ta av dig hatten, min kära. -För en minut?
Så där ja.
Du borde vila lite.
Men jag är inte trött. Vi åkte bil hit.
Men du sitter så illa i den där egyptiska stolen.
Den var säkert bra på Ramses II:s tid,
men sedan dess vill våra bakdelar ha annat.
Kom hit, min raring.
Vilket sammanträffande: en soffa! Så märkligt!
En kvinna kan erbjuda en stol,
men med männen, är det alltid en soffa.
Vad är det du säger? Det är bara en simpel soffa. Här.
-Lägg huvudet på armstödet. -Men jag är inte alls trött!
Jo, det är du!
I din ålder, måste du sköta om dig.
Du är säkert inte ens 20.
-Jag är 19. -Nitton!
Nitton är en kritisk ålder! Seså, lägg dig ner.
Så bedårande!
Hon är helt enkelt bedårande!
Jag tänker göra något med denna varelse.
Få ut henne ur sitt skal,
släta till henne, förändra henne…
Pygmalion!
Hör du mig? Pygmalion!
Jag vill vara din Pygmalion!
Blir du lite knäpp ibland?
"Knäpp?"
Knäpp, knäpp, knäpp!
Så bedårande! Knäpp!
Hon är verkligen bedårande! Var ställde jag portvinet?
"Knäpp?"
Jag ska berätta för Anna de Noailles vad du sa. Hon lär älska det.
Knäpp… Här är portvinet.
Du är en söt liten karamell.
-Är du törstig? -Nej.
Jag är inte törstig, jag är hungrig.
Så synd. Jag såg hellre att du var törstig.
Jag har inget att äta här.
Fråga er kines.
Han kan bara göra soppa på fågelbo
och det är inte säsong för det. Kom och sätt dig, älskling.
Kom…
Men det är en bra idé!
Jag skickar honom till Larue,
så hämtar han hem en god liten middag åt oss.
Jag var sugen på torkad korv.
Torkad korv? Är hon inte förtjusande?
Helt förtjusande! Torkad korv…
Sitt ner, raring.
Kom.
Han får hämta torkad korv på Larue.
Deras ansiktsuttryck då!
Gud, så roligt!
Jag har en idé.
-Vi kan väl gå dit tillsammans? -Vart?
Till Larue, för middag.
Jag vill inte gå någonstans.
Jag vill inte stöta på någon jag känner.
-Känner du så många? -Nej, egentligen inte.
Det räcker med en för att det ska bli katastrof.
Vem är du, mitt lilla mysterium?
Så söt den är. Är det ett fint märke?
Vem köpte det åt dig?
En vän?
Du har säkert ett seriöst förhållande,
och det är honom du inte vill stöta på på Larue.
En Tanagrafigur.
Du är en liten Tanagrafigur och du tillhör redan ett kräk!
Hur är han?
Han är i alla fall bra mycket mindre knäpp än ni!
En affärsman!
Gud, så hemskt! Han är affärsman!
Han måste vara en affärsman.
Affärsmän är så avskyvärt tråkiga!
Du är en liten katt.
En liten katt. Och du vet ingenting.
Men du har säkert märkt att när en man fokuserar på att tjäna pengar,
blir han en idiot!
Ni verkar ha pengar.
Det är inte samma sak. Jag tjänar inte pengar…
Jag stjäl dem!
-Aldrig! Är ni en tjuv? -Närapå.
Jag är författare.
Åh, en författare!
Jag tänkte just, "Vad mycket papper han har!"
Så fantastiskt och beundransvärt!
Paris!
Paris! Vilken stad!
Jag ser inte sambandet.
Älskling, jag är världskänd!
Jag kunde ha vunnit Nobelpriset, om de hade tänkt på mig.
Nå?
Boven i dramat, Kvinnan och älskaren,
Den gråtande ormen…
-Ja! Den gråtande ormen! -Ja.
Jag har sett den! Visst är den fantastisk?
-Den fick mig att gråta! -Mitt verk.
-Skrev ni den? -Ja.
Berätta varför den jäkla Arnaud inte gifter sig med henne i slutet!
Efter att han fick henne att lida så!
Du är för snäll.
Du är bara för snäll.
Mitt lilla barn.
Min lilla katt.
Min lilla vanliga flicka.
Tänk den som var vanlig igen!
Tänk den som var oskuld med dig igen.
Då är ni verkligen knäpp!
Vill ni vara oskuld igen?
Du förstår ingenting. Hon förstår ingenting!
Det är så värdefullt… Det är ovärderligt!
Jag har en idé.
Du får vara med i en av mina pjäser… Ja!
Så dum som du är,
har du säkert talang!
Har du aldrig velat stå på scen?
Med mina vänner i skolan, vi spelade teater, men…
Men? Men vad?
Nå? Jag tar hand om dig.
Jag ska dana dig.
Jag ska forma dig!
Ja, men försiktigt!
-Försiktigt med vad? -Att forma mig.
Min blus blir skrynklig.
Är hon inte söt?
Är hon inte söt när hon inte förstår?
Jag menade moraliskt, min lilla älskling!
Precis, moraliskt. Det kan göras på avstånd!
Varför?
Känns det inte bra här, bredvid mig?
Det värmer mig när jag håller dig nära så här,
försiktigt…
Utan att göra något.
Ja. När ni inte gör något, känns det bra.
Bara att känna av värmen är skönt.
Sant.
Män vill inget annat än att hålla mig i sin famn.
Men…
Men vadå, min lilla katt?
Mäns händer vandrar gärna, så man måste försvara sig och…
Till slut måste man flytta på sig.
Men flyttar man inte på sig, känns det skönt.
Om jag hade en älskare…
Om du hade en älskare?
Skulle jag vilja att han höll om mig, länge, utan att röra sig.
I kväll för första gången, är mitt hjärta lyckligt.
Förstår du?
Den stora, stygga vargen äter alltid upp Rödluvan…
Vem vet om inte han också drömmer om något annat?
Ett nytt litet hjärta som erbjuder sig…
Det är så ovanligt.
Försiktigt, jag ger er ingenting. Jag bara lånar ut.
Vilken liten sötnos, du är.
Varför vill du inte att jag gör dig till en stor skådespelerska?
Det måste vara svårt.
Inte för mig.
Jag har satt fart på många karriärer i Paris.
Jag har näsa för att upptäcka talang.
Jag vet inte varför, men jag tror du har talang.
Vi kan göra ett försök? Nå?
Vi försöker på en gång.
Du ska få läsa upp något, så ser vi vad du kan.
Seså, ta av dig klänningen.
-Ta av den genast! -Min klänning?
Ja! Jag draperar dig med något.
Du kan inte spela en tragisk roll, klädd så där. Seså.
I teater är det fysiska det viktiga. Det fysiska!
Seså, ta av den. Ta av klänningen!
Ja, så ja. Där!
Bra, min lilla katt. Så ja.
Fortsätt.
Klart.
Du har så fina drag.
Och vackra former!
En äkta skådespelerska!
Drapera dig i den här. Upp med dig.
Fortsätt, upp med dig.
Titta!
Du kommer att vara charmerande!
Titta. Charmerande!
-Det ser inte ut som jag. -Du är inte du mer!
Du är inte du, du är…
Du är Psyche!
Ja, så är det! Du är Psyche.
Kom, min lilla katt.
Låt mig säga en sak. Klassikerna…
Låt mig se.
Vi har bara klassikerna.
Du har talang, det är jag säker på! Jag känner det!
Läs det här nu, lugn och fint.
Tänk noga på det du säger. Jag ger dig din replik.
-Jäklar, det är på vers! -Det gör inget!
Säg det som att du säger det till mig.
Här. Jag ska förklara.
Psyche
är en ung kvinna som kidnappades av Amor…
Av Amor.
…som blev en best till utseendet.
Förstår du? Okej, börja.
Jag gör rollen som Amor.
"Se denna orm,
detta skoningslösa monster, som oraklet för dig har danat,
men kanske inte är så skrämmande som du har anat."
Läs. Det är din tur.
"Är Du det monster oraklet gav bud mitt sorgliga liv ska hota?
"Du, som mer liknar en Gud, och allt ont mot mig vill mota?"
Men, jag förstår inte riktigt vad jag säger.
Det gör inget. Det gör inget, min lilla sötnos.
Du är vacker!
Du är så vacker.
Kom, min lilla katt.
Min lilla Psyche.
Min lilla Tanagrafigu. Min lilla gudinna.
Min vanliga lilla flicka.
Jag är galen… Jag är galen i dig!
Var inte sorgsen. Jag köper en teater till dig!
Jag trodde de hade gjort slut.
För två veckor sedan var hon med Fulcus!
Fulcus, oljebaronen?
Nej, hans kusin. Symaskinsmagnaten.
-Och han var med den lilla sångerskan? -Just det.
-För två år sedan var de tillsammans. -Det tog slut för ett halvår sedan.
-Men i kväll är de tillsammans! -Ja.
Vet du vad jag tycker? Det är omoraliskt!
Eller väldigt moraliskt. Med dem vet man inte!
Det är en sådan skandal!
Visa sig ute tillsammans, när vi alla vet att de har gjort slut fyra gånger.
Titta! Han håller henne i handen.
Skamligt!
Lämna en man, men prata inte mer med honom då!
Du ser, min älskling…
Jag tror på kärlek genom musik.
Då får jag väl försöka lära mig spela ett instrument.
Dumbom!
Vet du,
det är bra att vi lämnade dem på baren i Les Halles,
och kom hit och firade vår premiär, bara vi.
De där rökiga barerna är så snobbiga.
Bara på Maxim känner man sig hemma.
Ja. Lite för populärt, men jag älskar det.
Servitörerna har känt oss sedan vi var små. - Inte sant, Antoine?
-Jag…är ett vanedjur. -Jaså?
Men det är en vana du verkar ha förlorat.
Vad sägs om att komma hem till mig på en drink?
Jag ser dig komma, med dina stora stövlar.
-Din varulv! -Åh, Maximilienne!
Det var så länge sedan.
Det känns som att jag lär känna dig först nu.
Du har ett sött ansikte. Väldigt sött.
Men jag undrar hur du egentligen är.
-Fråga dina vänner, bara! -Du är så cynisk!
Det är synd…
Jag känner mig ovanligt sentimental i kväll.
Jag också, faktiskt.
Det måste vara fiolerna. De får mig att vilja gråta.
Zigenare borde förbjudas.
Att äta är äckligt!
Jag när mig hellre på rosenblad.
Tycker du hummern var god?
Det är som med kvinnor… Vi ställer oss frågan för sent.
Om hummern var dålig,
lär denna detalj rädda mitt liv.
Tänk att det finns de som betalar 100 cent,
för att höra dina fyndiga kommentarer.
-Om de visste hur tomma de är! -Tack…
Och vissa betalar 100 cents stolen bara för att höra dig säga dem.
-Om de visste att… -Vad?
Inget. Inget alls, jag avgudar dig.
Låt oss inte gräla, vi förstör bara vår kväll.
Hej!
-Vem hälsar du på och kuttrar för? -M. Grandsac.
-Grandsac? Så charmerande! -Sluta nu.
Du vet att Grandsac var min älskare, och att jag avgudade honom.
Hela Paris visste! Det såg löjligt ut, som du åmade dig.
Han ville faktiskt ta livet av sig för min skull.
M. Lapel Pin, då? Höll det länge?
En månad i Monte Carlo.
Han blev pank på en månad. M. Monestier också, faktiskt.
Hej, din store hund!
Hur vågar du gnälla om Grandsac,
du som låg med alla små skådespelerskor i hela Paris.
De små och de stora!
-Det är inte svårare. -Åh, tack ska du ha!
De stora som du, men de små?
-Nu går du över gränsen, älskling. -Vilken gräns då?
Ger du dem rollen du lovade dem?
Det handlar inte bara om roller.
Det är också min charm!
Sant. Jag glömde att din charm är välkänd i Paris!
De visar nästan upp den för turister…
Ska vi gå hem till mig?
Vem är du otrogen mot om du följer med mig hem?
Hela Paris i detta rum.
Och jag är säker på…helt säker på att din älskare är här också.
Nå, gissa. Säg ett namn.
Hur ska jag kunna gissa, raring.
-Jag skulle behöva en hel adressbok! -Din skojare där!
Månen!
Så fort du ser en spotlight!
Det måste vara vackert ute på landet.
Jag vet.
Vi åker till Senlis.
-Senlis? -Ja.
-Till min fasters hus. -Men vad ska vi säga?
Hon dog för tre månader sedan!
Men hon lämnade mig ett litet hus.
Nå? Det vore gudomligt för vårt kärleksmöte.
Vi sover i en säng lika hög som Triumfbågen,
med ett stort, rött täcke.
Men jag har inget att ha på mig!
Du kan ta en av min fasters gamla nattlinnen.
Träffades vi 1908 eller 1907?
Jag tror det var juni 1907.
Minns du när vi drack Chambéry-fraisette på Tortoni-terrassen?
Jag hade precis gjort en audition för Bernstein.
Du vinkade åt mig med din halmhatt.
Du hade en grön och brun rock i hundtandsmönster.
Och du en engelsk, handgjord spetsklänning.
Den kvällen,
höll du mig så hårt i bilen
att mönstret trycktes på min hud.
Så jag fick ta bort vartenda mönster, ett efter ett.
Och så tryckte du dit fler.
Det var kärlek, det.
Det är fantastiskt i början.
Det är som att upptäcka Amerika.
Då så!
Christofer Columbus den kvällen…
Han kunde inte sluta upp att upptäcka Amerika!
Vilken natt!
Vi gick inte ut på tre dagar.
Det skulle räcka livet ut.
Så varför gick vi skilda vägar efter två veckor?
Jag minns inte.
Inte jag heller.
Dumt, inte sant?
Vi kunde ha älskat varann.
Ja, det är dumt.
Det hade vi kunnat…
Livet är fullspäckat. Vi hade annat att göra.
Ja.
Dags att sova.
-Ska jag flytta på mitt knä? -Nej.
Jag tycker om det där.
Är det sant att jag snarkar?
Lite.
Det är inget problem.
Okej, god natt, min älskling.
God natt, Jeanne.
-Det är festligt… -Vad?
Du märkte det inte.
Du kallade mig vid mitt riktiga namn.
Vad gör ni här?
Jag knackade och ni sa, "Stig på."
Det sa jag inte. Det var i min dröm.
Det var en ung bagarlärling som knackade.
Han kom med volauvent.
Jag har varit här i fem minuter. Jag trodde ni skulle släppa in mig.
Klockan är tolv minuter efter tolv.
Tolv?
Det är gryning för mig!
-Jag är helt slut! -Förlåt.
Men inte så att jag inte tycker om att träffa er igen.
Kom närmare, min käre greve.
Kom närmare.
-Sätt er. -Javisst.
Er föreställning i går var fantastisk.
De runt om mig var verkligen entusiastiska.
Jag satt med en kollega från klubben, greve Zaki.
Gud, vad han klappade!
Jag har inte sett honom klappa så sedan den ryska baletten.
Era blommor var fantastiska.
Jag har aldrig sett så många orkidéer.
Det är de enda blommorna jag tål.
Ett, de ser inte ut som blommor, och två, de har ingen doft.
Jag tål inte naturen.
Det menar ni inte!
Ni står så långt bort.
Kom och sitt på sängen.
Det kanske inte passar sig,
men jag ber om tillstånd att lägga undan min hatt.
Tillstånd beviljat.
Ni har en vacker hand.
Väldigt fin…
…men ändå stark.
Tack, mademoiselle. Jag är pianist, jag älskar Débussy.
Jag har även vunnit några tävlingar i fäktning.
Jag blev förvånad och smickrad när ni gav mig ert kort på teatern.
Det måste vara en börda för en ung man att ha ett namn som ert.
Jag vet inte. Man vänjer sig.
-Nå? Tyckte ni om mig i pjäsen? -Gudomlig.
Det var faktiskt första gången jag såg er.
Jag kände till er, förstås.
Ni är den alla pratar om på Maxim.
Så jag blev nyfiken.
Förutom att gå till Maxims…
Hur tillbringar ni er tid, unge man?
Jag är officerare, mademoiselle. Jag är i tjänst.
På fritiden går jag till Maxim och äter med greve Zaki. Bara det.
Bara det?
Det finns väl kvinnor, hoppas jag, på dessa middagar.
Ja, självklart. Ibland.
De som är snygga nog att visa upp.
Men oftast är det bara vi två.
Greve Zaki och jag tycker om att prata om filosofi.
Han har en mörk sida.
Första måndagen i månaden, spelar han rysk roulette.
Och om kulan hamnar i loppet?
Det går också bra.
Då behöver man inte vänta till nästa månad.
-Så farligt! -Ja.
Förra gången dog en av Maxims betjänter.
Den ungerska armén har udda former av underhållning.
-Spelar ni också rysk roulette? -Nej, mademoiselle.
Zaki är fritänkare, jag är katolik.
Jag får inte.
Jag riskerar gärna livet på annat sätt: biltävlingar.
Jag kom tvåa på Paris-Madrid i min Panhard et Levassor förra året.
Och jag är bra på dueller.
Livet är för trist om man aldrig tar risker.
Min lilla älskling!
-Är jag "lilla älskling"? -Ja.
Chockar det er?
Det är mycket oväntat, men roligt.
Vad har er mor lärt er?
Min mor, grevinnan, dog mycket ung, mademoiselle.
Vem tog hand om er då?
Jag uppfostrades av gamla damer och en gammal präst.
-Sedan, Saint-Cyr militärskola. -Jag förstår.
Jag fick lära mig disciplin,
och hade lite att göra med det verkliga livet.
Ändå känner jag mig som hundra år, mademoiselle.
Jag vet inte vad som finns kvar för mig.
-Att resa, kanske? -Jag har rest, förstås.
Min far ville att jag skulle få se världens som ung.
Jag lärde mig spela cricket,
och jagade räv i Sussex med mina kusiner i Windsor.
Min farbror lärde mig allt om spansk konst.
Men jag såg inte många museum i Madrid.
Jag har försökt anamma det ryska sinnet.
Eller det som går att anamma.
Jag drack så mycket vodka.
Det är sant att ryssarna inget förstår.
Nej, jag har rest färdigt. Jag har sett allt.
Anledningen att jag kom på besök, som jag vill hålla kort,
var att fråga om ni ville gå på middag i kväll efter pjäsen.
Gärna.
Jag väntar i min bil i gränden, för att vara mer diskret.
Vi kanske kan hitta ett roligt ställe.
Om jag sedan får köra er hem…
Jag vill att du kommer närmare.
-Duar ni mig? -Ja.
Hör på, min lille greve… Snygging där.
Ert namn är bland de största i Frankrike.
Du är en väldigt ung man,
djup som graven,
och du har aldrig ätit kokt ägg annat än på Maxim.
Och kan du tro, jag heter Maximilienne de Poussy.
Jag har kommit på det alldeles själv, och det är mitt.
Jag vet inte varifrån jag kommer för det är som att prata om månen.
Jag har lämnat mitt förflutna bakom mig.
Jag behöver inte längre äta middag med en ung, tät man,
även om han är ledsen och elegant.
-"Tät?" -Ja, tät, min kära.
Slå upp ordet ihop med greve Zaki.
Förstår jag rätt, så tackar ni nej till inbjudan.
Verkar det som det?
Det är bara det att jag är inte lika komplicerad som du.
Jag tänker inte.
Ser jag något jag tycker om… Tar jag det.
Men mademoiselle, klockan är 12,35.
Jag kom bara förbi för en artighetsvisit.
Det förstår jag inte alls.
Man måste sätta atmosfären först.
Du är för söt.
Kom närmare.
Jag tycker mycket om dig.
Jag tycker om dig för att du är så ledsen.
Blunda.
Små hundar som är vilse, sätter jag koppel på.
Du doftar gott.
Så… Du duar mig också?
Adjö, mademoiselle.
Jag väntar i gränden i kväll, som vi sa.
Jag tycker om dig för mycket. Jag kommer aldrig mer att träffa dig.
Mitt huvud…
Vad hände?
Oh, ja.
Jag skulle träffa den berömda skådespelerskan i gränden.
Jag minns nu.
Zaki letade tydligen överallt efter mig.
Hans ärkehertig hade precis blivit mördad i Sarajevo.
Han beordrades till Wien.
Det var hans sista natt i Paris.
Han sa att jag inte fick överge honom,
att vi skulle ha en storslagen fest
för att fira kriget mellan våra två länder.
Vi visste båda två att vi skulle kriga mot varandra.
Kanske även döda varandra.
Tanken att vi snart skulle försöka döda varandra
gav vår kväll lite spänning.
Vi gick till varenda klubb.
Zaki ville krossa alla glas.
Zaki krossar alltid glas.
Han ville att zigenarviolinisten skulle följa med.
Vi hamnade på allt vulgärare ställen.
Zaki hade en passion för vulgära ställen.
Det grälades om violinistens stråke,
med den starke som hatade musik… Han med ungersk brytning.
Jag visste inte hur det skulle gå i kriget,
men åtminstone denna gång, segrade vi tillsammans,
vilket är fint för två vänner.
Sedan…
Sedan…minns jag inte mer.
Finns det inte rinnande vatten?
Jag undrar vem som har valt stället.
Åh, det är någon här.
Ge mig en kyss?
Jag skulle just gå.
Så adjö.
Kommer du tillbaka?
Vill du ha min adress?
Du var ganska full i går. Du minns nog inget.
Jag ber om ursäkt, mademoiselle.
Det måste ha känts pinsamt för dig.
Du vet, i mitt yrke…
Jag har tagit hem män, bra mycket fullare än du.
Du är trevlig som berusad.
-Förutom när någon nämnde kriget. -Kriget?
-Pratade jag om kriget? -Ja.
Med din vän, han med brytningen.
Vad kallade du honom? Kiki?
Du sa att din semester var förstörd,
att kvinnor väntade på dig i Trouville, och det gjorde dig irriterad.
Jag hittade dig sådan, men det var inte en akt av vänlighet.
Jag är patriot!
Det är jag också, mademoiselle, när jag inte är full.
För, du förstår,
det kan vara "irriterande", men ska vi till Berlin…
-Så ska vi! -Precis, det tycker jag också.
Det gläder mig.
Glöm allt jag sa till er i går natt.
Hallå, där!
Ta det lugnt nu!
Varför?
Min hand…
Får jag fråga var min hatt är?
-På bordet. -Ja.
Allt som kvarstår för mig nu är att tacka för gästfriheten.
Jag lämnade 50 francs. Räcker det?
Du är rolig, du.
Du betalar dubbelt och frågar om det räcker!
Då du betalar dubbelt, kan du lika gärna…
-Inte? -Tack, mademoiselle,
men jag vill inte såra dig.
Ni är en åtråvärd kvinna. Jag vill inte förnärma er.
Jag måste återvända till barackerna.
Okej, gå och jobba om du måste.
Hallå. Vänta.
Det här får dig att piggna till.
Du är för söt.
Var inte rädd.
Bara på kinden.
Om du måste ut i kriget…
Det händer mig inte ofta.
Det här yrket gör mig avdomnad, men i går kväll så kom jag.
Kom vart, mademoiselle?
Du är så söt, du vet ingenting!
Menar du att vi två, i går kväll…
Jajamänsan!
Du är en rolig liten kille och du vet inte ens om det.
-Är jag en rolig, liten… -Ja.
Utan hyfs.
I går kväll hade du inte särskilt gott hyfs.
Verkligen inte.
Jag är orolig för er skull, mademoiselle.
Jag tappar kontrollen när jag är berusad.
-Tog jag mig friheten… -Du tog dig friheter hela natten!
Förstår du? Jag måste tycka om dig.
Att jobba över i detta yrke…
-Jag är smickrad. -Var det!
När en flicka säger så till dig…
Societetslejon uppvaktas med fioler. Inte vi!
Okej, vi ses.
Om du ska ut och kriga, försök att inte dö, det vore synd.
Adjö, mademoiselle.
Du…
Jag vet att chansen är liten att vi träffas igen, du och jag.
Du borde säga på återseende. Adjö betyder otur.
Ge den gamla damen en slant på vägen ner.
Ursäkta mig.
Oroa er inte, löjtnant! Vi tar dem!
Det hoppas vi verkligen, Madame.
Vi ska reda ut det där med ärkehertigen och Zaki, på något sätt.
Krig är något oväntat.
Vi dör lite, men vi vet åtminstone vad vi vill.
Det är livet som inte har någon mening och tar aldrig slut.
Det är ungdomen som talar!
Om ni hade sett mig under kejsarens tid…
Jag gick på varenda bal.
Ni hade blivit kär i mig, löjtnant.
Jag var också vacker en gång!
Jag dansade också i kärlekskarusellen.
SLUT