Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I EN FILM AV ROGER VADIM
ETTER ET STYKKE AV ARTHUR SCHNITZLER
-Interessert? -Det er for sent.
Vi må tilbake.
Forbanna spyttslikkere! Når skal dere verves?
Stikk av, jævla patrioter!
-Slike kvinner er så uforskammede. -Glem henne.
Georges.
Hei, Georges!
Er du blind, eller?
Du er ikke Georges.
Jeg ble nesten påkjørt. Du kunne sagt at det ikke var deg.
-At jeg ikke var…? -Georges.
Jeg heter Georges.
Du er ikke den eneste.
Jeg trodde du var en fyr fra Ploubalec.
Hvor er Ploubalec?
I Finistère. Jeg kommer derfra.
Det var som pokker.
Ser jeg ut som jeg kommer fra Ploubalec?
Hva vil du med denne Georges?
Jeg kjente ham der, før jeg dro til Paris.
-Har du vært her lenge? -I et år.
-Og som gatepike? -Også et år.
-Du ligner ham så. -Det holder. Adjøss.
Bli med meg hjem. Det er bedre enn kasernen.
Jeg må på vakt om fem minutter.
Og jeg har ingen penger.
Det er gratis siden du ser ut som Georges.
Hei, du er dama som Buzard snakket om.
Jeg kjenner ingen Buzard.
Det må være deg.
Pleier du henge ved Omnibus-kaféen?
Iblant. Hvordan det?
Jeg hørte om ei jente ved Omnibus.
Buzard hadde et uhell og hun tok ham med hjem.
Han slapp å betale, selv om han er stygg.
Han fortalte det, men jeg trodde ham ikke.
Du vet…
Jeg husker ikke alle jeg har tatt med hjem fra Omnibus.
Men om Buzard er stygg, kan det ikke ha vært meg.
-Nå? Skal vi gå? -Du…
Du fikk hastverk nå som det er gratis.
Jeg må gå om fem minutter, så spar deg for koketteri.
-Hvor bor du? -Ti minutter unna.
Hva? Det er for langt.
Jeg liker deg, men jeg kan miste fridagen min på lørdag som straff.
Men så kom på lørdag, da! Det er fortsatt gratis.
Greit, gi meg adressen din.
-Du kommer nok ikke. -Jo da.
-Nå er du patetisk. Og klengete! -Hei, din jævel.
Du vet at du er attraktiv.
Gi meg ett minutt.
Vi kan gå bak muren.
-Jeg gjør det ikke i naturen. -Jeg vet om en bra plass.
Kom, da.
Gresset lukter deilig.
-Jeg skulle hatt en elsker som deg. -Jeg hadde bare gjort deg sjalu.
-Jeg trenger forandring. -Det kan jeg gjøre noe med.
Georges var en stor skjørtejeger da vi møttes på mine foreldres gård.
Han likte meg og lå ikke med noen andre på tre måneder.
Å like noen på den måten skal man ikke undervurdere.
Det er like herlig som selve følelsen.
Nei! Jeg rakk det ikke.
Send en kopi av din kjærlighetshistorie.
Lørdagen min er ødelagt.
Du kan vel si takk.
Ja da. La meg være i fred.
Kan du ikke i det minste gi meg tier?
En tier?! Ser du hvordan jeg ser ut?
Hva med en sigarett, da?
Ser jeg ut som en idiot?
Holdt det ikke å ødelegge lørdagen min?
Så stikk, din gnier!
Kjøter! Taper!
Heltemodige soldater, hva?
Er det slik de hedrer nasjonalflagget?
Han kan tørke seg bak med det!
Den elegante herren!
Jaså? Er du ute og sniker, gutt?
Femten dager!
Gamle ørn Bidasse
Han er alltid nær, vi vil alltid væ'
To jyplinger i Arras
Hovedstaden i Pas-de-Calais.
Og senere i livet
Vil vi alltid si, lojale til arméen,
Det var orgier dag og natt
Det var jammen tider, snuppa!
Bare vent, tredje runde.
En gang til.
Bravo!
Han er slått ut.
-Så sterk du er. -Jeg er jo en dragon.
-En dans? -Ja.
-Kommer du hit ofte? -Dette er første gang.
Jeg pleier å gå til Wagram.
Jeg skulle møte en venninne her.
-Flaks at du møtte meg, da. -Jaså?
Befalet tvang meg til å jobbe på fridagen min.
Så hvorfor er du her?
Hva tror du muren er til for?
Vi bygde den jo som støtte.
Det hadde jeg aldri våget.
Tenk om sersjanten er her?
Aldri i livet.
Jeg har flaks.
Noe sa meg at jeg måtte komme hit i kveld.
-Å? -Jeg visste jeg ville møte deg.
Det er skjebnen.
Jeg er en ekte romantiker. Er du også?
Hei, der er venninnen min.
Bevares…
La oss vinke til henne.
Hei.
Jeg er en gammel venn av din venninne.
Hva sa du at du het?
-Germaine. -En venn av Germaine.
Og venner av venner er mine venner.
-Hva heter du? -Rose.
Interessant navn.
Vil du ha en øl?
Kom, da.
Uff, herskapet hadde middagsselskap.
Oppvasken tok en evighet.
Kokken sa jeg fikk gå.
Nå, søta, skal det være en øl?
Hva med meg, da?
Ja, du også. Tror du at jeg ikke eier manerer?
Kvinner er alltid så mistenksomme.
Jeg har funnet et bra bord, Mademoiselle Rose.
Kelner!
Tre øl, takk.
Jeg tar en radler i stedet.
Er du romantiker, Mademoiselle?
Selv er jeg en håpløs romantiker.
Hun nekter visst å gi seg, hva?
-La oss danse. -Er du virkelig så glad i å danse?
Ja, hvis det er med deg.
Nå snakker vi! Polka! En dans?
-En dans, Mademoiselle? -Gjerne.
Vi er jo utenfor.
Jeg glemte helt hvor jeg var.
Der ser man.
For en herlig, frisk luft.
Jeg elsker å danse. Jeg vil ikke stoppe.
Du var den vakreste kvinnen på hele ballet.
-Du har vel vært med dem alle? -Man ser det på dem.
Hei, du!
Du er jammen freidig!
Forsiktig, du river av knappene mine.
Jeg synes du skal være mer høflig.
-Jaså? -Vi kjenner hverandre ikke.
Så la oss bli bedre kjent.
Sånn som vi gjør nå.
Jeg liker ikke å bli så uformelt behandlet.
Pokker heller, vi har jo danset sammen tre ganger.
Nei, Monsieur Georges. Det er for tidlig.
Pass på. Noen kan se oss.
Bli med bort dit.
Det er et forlatt hus der.
Men, Monsieur Georges! Hva holder du på med?
Vi går tilbake til de andre.
-Hvorfor skulle vi det? -Nei!
Monsieur Georges…
Om jeg hadde visst…
Å, der…
Du er så myk…
…som smør.
Jeg kan ikke se ansiktet ditt.
Ansiktet mitt?
Nå, søta? Du skal vel ikke ligge der hele natten?
Hjelp meg opp.
Ja da.
Å, Georges…
Georges og hans påfunn.
Du er så snuskete.
-Kommer du til å la meg lide? -Ja.
-Bare vent. -Men du…
Vær snill mot meg.
Jeg er snill.
Får jeg røyke? Eller ødelegger det stemningen?
Hold meg tett inntil deg, som i sted.
Det er så mørkt.
Vi går tilbake. Der er det lysere.
Du vil visst ikke være i mørket lenger.
Si i det minste at du elsker meg. Kvinner bør høre det.
-Har jeg ikke bevist det alt? -Jo.
Men du burde si det også.
Kvinner er så kompliserte.
Hør!
De spiller polka!
Vil du ikke gi meg et kyss?
Det er for lyst der inne.
Greit.
Kom igjen, la oss danse.
Vil du fortsatt danse?
Ja, det er derfor jeg snek meg ut.
Jeg bør dra hjem.
Sjefen min er ei megge.
Jeg får ikke være ute etter klokken 23.
Kanskje du kunne følge meg hjem?
-Følge deg hjem? -Ja.
Det er så trist å gå hjem alene.
Så hvor bor denne meggen?
-Like ved Les Invalides. -Det skal gå fint.
Men jeg må ikke hjem før midnatt. Og din venninne venter.
Å, er det hennes tur nå?
Vi må jo være høflige. Jeg inviterte henne, tross alt.
Pokker!
Fornøyd nå? Vi gikk glipp av polkaen.
Kvinnfolk…
Nei, de spiller den igjen!
Der er jo Germaine.
Får jeg denne dansen?
Jeg kan følge deg hjem, men du får vente.
Jeg venter.
Kjøp deg en øl.
Kvinnfolk, altså!
Du er neppe slik, Mademoiselle Germaine.
Skal vi ta en dans, Mademoiselle?
Nei, takk.
Jeg vil ikke danse mer i kveld.
"Min elskede, i dag er det søndag.
Du er sikkert ute og morer deg nå.
Jeg er helt alene. Kokken er borte for dagen
og herskapet har reist ut på landet.
Bare sønnen deres er igjen.
Han leser til en eksamen.
Noe så sørgelig, i dette fine været."
"Noe så sørgelig…
…i dette fine…
…været."
Kom inn.
Du påkalte meg?
Ja… Jo, jeg gjorde det.
Hva var det nå igjen?
Kan du stenge persiennen?
Det er svalere her inne når de er lukket.
Ja visst, Monsieur.
Du påkalte meg?
Ja…
Rose, finnes det noe konjakk i huset?
Ja visst, Monsieur, men den er nok låst inne.
Ja, så klart, det er jo søndag.
Jeg er litt fortumlet.
Du jobber for mye. Du burde hvile.
Hent et glass vann til meg.
Ja, Monsieur.
Takk, Rose.
La vannet renne, så det blir kaldt.
Her, takk.
Unnskyld meg.
Jeg er utmattet.
Hva er klokken, Rose?
Den er nesten fire, Monsieur Alfred.
Fire?
Mange takk, Rose. Her.
Monsieur Alfred?
Rose, jeg kom nettopp på noe.
-Professoren har ikke kommet. -Da hadde han ringt på.
Så rart, han pleier å være tidlig ute.
Han kan ha ringt mens jeg så til deg.
Rose, kom hit.
Ja, Monsieur Alfred?
Nærmere.
Sånn, bra.
Jo, jeg tenkte på…
På hva da, Monsieur Alfred?
På blusen din.
Den er svart, ikke sant?
Den er svart.
Det er en vakker farge.
-Om vinteren er den blå. -Men nå er det sommer.
Så den er svart.
Det blir varmt om sommeren.
Er dette små knapper?
Ja, Monsieur Alfred.
Bittesmå knapper.
Men vi burde ikke kneppe dem opp, Monsieur Alfred.
Hvorfor ikke?
Små knapper…
De er så dumme, er de ikke?
Monsieur Alfred!
Din hud er så hvit, Rose.
Det er meget smigrende.
Men jeg bør nok kneppe igjen nå.
Nei, ikke ennå! Det er så trist!
Ikke gjør det.
Har du en kjæreste, Rose?
En kjæreste som…?
Nei, Monsieur Alfred.
Hvorfor høres du så mismodig ut?
Det er uvanlig.
Du er jo så pen.
Du gjør meg gal!
For noen søte, små sko.
-Og svarte strømper. -Tenk om noen ringer på?
Det gir jeg fullstendig blaffen i!
-Hvem skulle gjøre det på denne tiden? -Professoren.
Forvaltningsrett er ikke særlig nyttig her i livet.
Men beina dine…
Å, beina dine!
Jeg har sett på deg lenge, Rose.
Merker du det?
Ja.
Iblant, når du serverer oss,
lener du deg over bordet.
Magen din streifer mot ryggen min. Visste du det?
Jeg pleier å lene meg så langt tilbake som mulig.
Har du merket det?
Jeg visste det ikke selv engang.
En gang sa jeg "Ja, Mademoiselle" til Monsieur Poincaré.
Blikkene jeg fikk av far og bestefar!
Jeg kunne ikke styre kroppen min lenger.
Jeg spiste med det jeg fant.
Og en dag spiste jeg plutselig suppe med en fiskegaffel!
Merket du det?
Ja, vi lo godt av det i anretningen.
Tennene dine!
Å, Rose, når du ler… De tennene!
De er akkurat som alle andres.
Nei, så absolutt ikke.
La meg ta en ordentlig titt på dem.
-Jeg faller! -"Jeg faller."
Det er så dumt å sitte sånn.
For en tåpelig stilling, vridd mot høyre.
Det ser så kunstig ut. Strekk på beina.
-Det ser mer naturlig ut. -Nei, Monsieur Alfred.
Jeg hadde aldri trodd at du var så snuskete.
Nei, det er for lyst her inne.
Nei da, det er bare noe du tror.
Det er nesten mørkt.
Jeg har sett på deg.
Det er et vindu over døren til kammeret ditt.
Jeg så på mens du vasket deg.
Monsieur Alfred…
Det er virkelig snuskete.
Ikke si det. Det var nydelig.
Monsieur Alfred! Tenk om noen ringer på?
Vi lar være å åpne.
Foran faren din?
-Far?! -Der.
Å, Rose…
Monsieur Alfred…
Det er noe mer.
Elsker du meg bare litt?
Det er professoren.
Jeg kan ikke lukke opp døren slik jeg ser ut.
Han kan ta sin forvaltningslov et annet sted.
Kanskje jeg var litt…
Litt…
Nei, Monsieur Alfred.
Det er vel ikke sant, det du sa? Du har hatt en kjæreste?
Ja, Monsieur Alfred.
-Ikke vær bekymret. -Jeg tenkte meg det.
Vi må være forsiktige rundt moren min.
Jeg skal unngå å være alene med deg fra nå av,
så dette ikke skjer igjen.
Vi ble visst litt ivrige.
Jeg er lei for det.
Rose.
Du er en søt og herlig jente.
Men dette bør bli mellom oss.
For din egen og min skyld.
Naturligvis.
"Jeg tenker ofte på deg.
Er du trofast…
…i det minste?"
"Sophie, Sophie!
Snille deg, la meg treffe deg alene!"
Min kjære Sophie.
Nei, ikke så tidlig.
Sophie, jeg… Nei.
Om forlatelse, Fader!
-Kan jeg hjelpe deg med noe? -Nei takk, Madame.
Iblant, når man flytter inn…
Jeg står til tjeneste.
Det er meget elskverdig, men jeg har alt jeg trenger.
Jeg er svært diskré.
Om jeg kan bidra med noe…
Det er ikke nødvendig.
Gamle skinn! Med slike priser, kan hun dra til Blokksberg.
Nei, nei!
Det er til meg.
Sophie.
Alfred, jeg er helt vettskremt.
-Jeg kommer til å svime av. -Nei, ikke her.
Bli med til mitt rom, du kan svime av der.
Hvor fører du meg, Alfred?
Vær så god og sitt, Sophie.
Vær så god og sitt.
Jeg vil takke deg.
Å, Alfred…
La meg være, jeg bønnfaller deg.
Hvor er jeg?
Hos meg.
Har du bodd her lenge?
Nei, ikke så veldig lenge.
Vil du ikke ta av deg hatten?
Har du gått fra vettet?
Jeg kan bare bli i fem minutter.
Ta bort sløret, i det minste.
Jeg har på to.
Så ta bort begge.
Jeg har vel rett til å se deg?
Betyr jeg så mye for deg, Alfred?
Å, så varmt det er her inne.
Det er sommer.
Jeg burde dra.
-Jeg burde dra. -Ta av deg hatten.
Jeg burde dra.
Alfred, jeg burde dra.
Legg nålene på kaminen.
Ellers finner vi dem aldri igjen.
Hva er det, Alfred? Stakk du deg?
Nei, Sophie.
Du ser vakrere ut enn noensinne!
Alfred, du lovet å oppføre deg.
-Det er så varmt her inne. -Ta av deg hanskene.
Ja, hanskene…
Legg dem ved hatten.
Farvel, Alfred.
-Jeg drar nå. -Nei, Sophie.
Å, Alfred…
Hva har du gjort med meg?
Jeg skrev et langt brev til deg.
Jeg fikk det aldri.
Nei, jeg sendte det aldri.
Jeg skrev at jeg ikke ville komme.
Jeg forstår ikke dette. Jeg er gift og har en liten datter.
Alfred…
Vi er ikke skjebnebestemt for hverandre.
Stemmer ikke det?
Jeg vet ikke.
-Kyss meg igjen. -Nei.
Greit, ett siste kyss.
Nei, ikke på munnen.
Alfred, hvis du elsker meg, må du la meg gå.
Å ja, hatten min!
Finnes det et rom til?
Ja, på en måte.
"På en måte"?
-Jo, altså… -Hva er i det rommet, Alfred?
En slags salong.
Får du gjester ofte?
Nei, aldri.
-Hvis det blir nødvendig… -Alfred, lov meg én ting.
Jeg lover.
Nei, det var ingenting.
Gi meg et glass vann før jeg drar.
La vannet renne, så det blir kaldt.
Å, jeg har ikke vann.
Hva med litt portvin?
En liten dråpe, til avskjeden.
Jeg henter vinopptrekkeren.
Ingen vinopptrekker…
Forbasket!
Hva er det du sier, Alfred?
Alt er elendighet. Livet er hardt.
Det er en ørken hvor man aldri finner noen eller noe.
Forbasket!
Alfred, hva skjedde?
Et lite uhell.
Jeg vet ikke hva jeg gjør.
Livet er kort, Sophie!
Det er ikke en god grunn.
Du ødelegger frisyren min.
Søsteren min venter på meg.
Hun har feber.
Jeg har også feber.
Den eneste og sanneste feberen.
Den man bare opplever én gang.
Alfred, du lovet å oppføre deg.
Og jeg trodde deg.
Det er så lyst her inne.
Hva gjør du nå, Alfred?
Hvor fører du meg?
Det er mørkere der inne, min kjære.
I salongen?
Det er et soverom, Sophie.
Et soverom…
Alfred, hadde jeg bare visst…
Alfred, hva gjør du med meg?
Alfred!
Alfred, du sa at dette var en salong.
Dette er upassende, Alfred.
Nei, ikke på sengen!
Ikke på sengen.
Vi har bare sett hverandre under messen.
Eller på skøytebanen.
Kom, Alfred. Jeg er kald.
-Har du armbåndsuret ditt? -Kommer nå, kjære.
Jeg elsker deg for høyt.
Det må være det. Jeg var forgapt.
Jeg var halvgal i flere dager.
Jeg hadde en forutanelse.
Ikke vær så streng mot deg selv.
Du er så nervøs.
Ta det med ro.
Det er jo fullt forståelig.
Ja da.
Har du lest Stendhal?
-Stendhal? -Ja.
Kjærlighetens psykologi. Stendhal skrev om det.
Nei. Hvorfor spør du om det?
Stendhal skrev en svært betydningsfull historie.
Jaså?
Hva slags historie var det?
Han skriver om noen offiserer som treffes.
Og?
Vel, de begynner å fortelle om sine romantiske eskapader.
Hver og en forklarer hva de følte med kvinnen de elsket høyest.
Og de avslører at med nettopp den kvinnen
opplevde de det samme som jeg opplevde i dag.
-Jaså? -Ja, det er visst vanlig.
Men du lovet jo å oppføre deg.
Hei, ikke gjør narr av dette.
Jeg gjør ikke narr.
Stendhals historie er veldig lærerik.
Frem til nå trodde jeg det bare var
eldre eller folk som utfordrer skjebnen som…
Det er helt urelatert.
Det handler om inderlige følelser.
Det vakreste med Stendhals historie
er noe en av offiserene sa i slutten av sin fortelling.
Han sa at han tilbrakte seks netter…
Eller kanskje det var tre.
Med en ung kvinne han hadde begjært lenge.
Og i løpet av en av de nettene,
da de to var sammen,
gråt de av glede.
-Sammen? -Ja.
Er det ikke vakkert?
Jo, veldig.
Men det er jo ikke alle som gråter.
Det var en spesiell sammenheng. En spesiell kjærlighet.
A-ha! Så Stendhal prøvde å si
at under visse omstendigheter kan offiserer…
Ja da, bare le, du.
Det er visst lettere enn å prøve å forstå.
Jeg har sluttet å tenke på det.
Så da burde du også gjøre det, elskling.
Du har vel ikke tenkt til å gråte?
Nå gjør du det igjen!
Nei, elskling.
Jeg er så lykkelig.
Husker du vår første samtale?
Du sa til meg…
Du sa at vi ville bli engler.
Nå er vi engler.
-Hva er klokken? -Jeg vet ikke.
Huden din er så myk.
Å, nei…
Nei, Alfred. Det er for sent.
Søsteren min er syk.
Jeg lovet å besøke henne.
Engler… Vår skjebne er å være engler.
Leser du fremdeles? Du kan skade øynene dine.
-Er du ferdig med avisen? -Nei, men ingenting er av interesse.
Vi lever visst i en tid uten meningsfulle historier.
1914 blir året da ingenting skjedde.
STENDHAL - OM KJÆRLIGHET
Vi burde prøve å sove, elskling.
Hva leser du?
En eventyrfortelling.
Ingenting skjer i den heller.
Du er så henrivende.
Du har en spesiell glød i aften.
I aften?
Ja.
Du vet vel at jeg fremdeles er forelsket i deg?
Noen ganger glemmer jeg det.
Noen ganger burde man det.
Hvorfor?
Om vi fremdeles var forelsket i hverandre…
…ville ekteskapet vært mangelfullt.
Om vi aldri glemte at vi var forelsket etter fem års ekteskap,
hadde vi ikke lenger vært forelsket.
-Hvorfor ikke? -Det er noe jeg tror.
Ekteskap er ikke en affære.
Man må ha en plan for fremtiden.
Du oppbevarer kjærlighet i en glasskrukke,
og åpner den bare av og til.
Vel, jeg prøvde å si det på en mer poetisk måte,
men ja, noe sånt.
Du er så søt!
Du beter deg som et barn.
Du er virkelig yndig i aften.
Jeg vet ikke hva det er.
Ikke jeg heller, kjære.
Men siden du synes jeg er ekstra yndig i aften,
betyr det at glasskrukken er åpnet?
Bevares, for en humor!
Du er sannelig den skjønneste skapning jeg vet om.
Kom nærmere.
Legg hodet mot skulderen min.
Hør på meg.
Ekteskapet er hellig.
Vi menn… Iblant glemmer vi hvor viktig det er…
…på grunn av tidligere romanser.
Bare tenk deg hvilke skapninger vi har truffet.
Ja, hvilke? Det har jeg ofte lurt på.
Noen ynkelige skapninger, tro meg.
Men vi skal ikke dømme dem for det.
De har vært til nytte for noe.
Du kjenner ikke lidelsen som tvinger slike kvinner til å synde.
Men selger de alltid kroppene sine for penger?
Nei, det var ikke det jeg mente.
De er ikke bare materielt nødstilt.
De er også… Hvordan skal jeg forklare det?
Moralsk nødstilt.
De har et redusert begrep
om hva som er rett og galt.
Iblant ser jeg dem på gaten eller på restaurant.
Det virker ikke som om de lider. De ler hele tiden.
Men den latteren…
Ikke glem, min lille pike…
…at disse skapningene er dømt til å synke dypere og dypere.
Avgrunnen kjenner ingen grense.
Kanskje det føles deilig å synke slik,
nesten som i en drøm.
Sophie! Hvordan kan du si noe sånt?
Fortell mer.
Jeg liker at du forteller om det.
Om hva?
Om skapningene, kvinnene som synder.
Hva går det av deg, Sophie?
Da vi giftet oss, lovet du meg
at du en dag skulle fortelle om alt du gjorde i din ungdom.
Vil du høre om det?
Du er jo mannen min.
Burde jeg ikke få vite alt om deg?
En manns ungdomstid bør helst glemmes, min lille pike.
Det ville vært som en skjending.
Nei, nei, vi skal ikke skjende noe.
Henri, hvor mange kvinner har du holdt i dine armer
slik du holder meg nå?
Men Sophie, det er sjenerende.
Jeg vet ikke.
Men Henri, du lovet meg!
Du burde ikke stille slike spørsmål.
Det er upassende.
Du er slik en jomfruelig, veloppdragen ung kvinne.
Ja, veloppdragen foran andre, men nå er vi jo alene i sengen.
Men det er vår ekteskapsseng.
Jeg vil så gjerne vite det.
Sophie, jeg kan ikke fortelle deg om…
Du er min kone!
Husk at vår lille datter sover i rommet ved siden av.
Jeg vil ha en liten sønn også.
Kom igjen! Fortell meg om de andre jentene.
Har du noen gang vært med en gift kvinne?
Hvorfor spør du om det?
Jeg er nysgjerrig! Det må jo finnes gifte kvinner som gjør sånn.
Jeg vil bare høre det fra noen som har møtt en slik.
Sophie, du kjenner vel ingen slike kvinner?
En gift kvinne som…
Nei, min elskede. Jeg er bare nysgjerrig.
Min lille pike.
Du kan umulig forstå hvordan slike kvinner har det.
De er fanget i et nett av løgner, hemmeligheter, svik og fare.
-Ja, så klart. -De betaler dyrt for kortvarig glede.
De betaler dyrt for så lite…
Nytelse?
"Nytelse"?! Hvordan kan du kalle det nytelse?
Litt nytelse må de vel kjenne.
Ellers hadde de ikke gjort det.
Det er bare et kort øyeblikks gledesrus.
Ja… Gledesrus.
Det er nederdrektig.
Men innrøm at du har hatt en slik opplevelse.
Ja, greit. Det stemmer.
Men det var en sørgelig opplevelse.
Hvem var det?
-Kjenner jeg henne? -Hva går det av deg?
Henri… Var dette lenge siden?
Lenge før bryllupet vårt?
Ikke spør mer, jeg bønnfaller deg.
-Elsket du henne? -Ikke si sånn, vær så snill.
Jeg har kun elsket én kvinne: Deg.
Det er bare mulig å elske kyskhet og lojalitet, eller hva?
Hun er dessuten død.
-Er det sant? -Ja.
Jeg tror slike kvinner dør unge.
Virkelig?
-Hva er det? -Henri!
Nytelse er så farlig!
Om vi elsker våre ektemenn så høyt, kanskje vi også dør?
Min lille pike… Du er så ung og uskyldig.
Du er så liten og søt!
Så ren og deilig.
Nei, min lille skatt.
Sikker på at vi ikke vil dø?
Tvert imot!
I et ekteskap er det bra for helsa.
Henri!
Om du alltid var…
…forelsket som dette…
Hva ville skjedd da?
Da hadde jeg visst at du elsket meg.
Man kan ikke alltid være elskere.
Hvorfor ikke?
Jeg er ikke bare tiltrukket av deg,
du er også min kone.
Jeg vil ikke at min kone skal…
Ja, selv med meg.
Du sa noe om "nytelse" i sted.
Det er noe annet.
Jaså?
Det kommer i annen rekke.
Det rører ved en del av oss som ikke…
Altså, som er mindre…
Som vi ikke bør gi oss hen til…
Hvordan forklare det?
Livet er alvor, min lille pike.
Og nytelse er bare desserten.
Det er sent.
Jeg liker dessert.
Dere har servert før og tror dere kan jobben deres.
Men den gang ei!
Det vanskeligste gjenstår å lære for unge servitører:
Private salonger.
Hva er det, lurer dere? Et værelse
hvor noen som ikke vil bli gjenkjent eller forstyrret
kan invitere gjester.
Som sagt: Gjenkjent eller forstyrret.
Servitører kjenner ikke igjen noen.
I en eksklusiv virksomhet skal ikke klientellet gjenkjennes.
Hva er det?
Du kan si noe etterpå.
En privat kunde kan være med noen av sine venner….
Eller så kan de være alene
med en kvinne.
De må for all del ikke forstyrres.
Men de må likevel få mat. Det er derfor de kom hit.
Tilsynelatende.
Vi må ta oss inn i salongen med matrettene.
Og det er da det psykologiske…
Stille! Du kan si noe etterpå.
Hovedregelen er: Så fort de ringer,
gå til dem.
Dere tenker kanskje: "De spiste ferdig for en halvtime siden,
hva driver de med?" Svaret er:
Det angår ikke dere!
De kan gjøre som de vil.
Men når de ringer, må dere være klare.
Hvorfor avbryter du meg?
Rom tolv har ringt klokken kontinuerlig i fem minutter.
-Hvorfor sa du ingenting, idiot! -Du lot meg ikke.
Tilgi meg, Monsieur.
Jeg har jobbet her i 30 år,
og det finnes ett unntak for regelen, en helt unik situasjon.
De ringte, men vi bør ikke gå inn.
Monsieur satt oppå klokken.
Leppene dine smaker som krem.
Jeg har alltid hatt myke lepper.
-Har du hørt det før? -Hva tenker du på?
Hvor mange har kysset deg på leppene?
Jeg har ikke talt.
Og hvorfor spør du?
-Du kommer uansett ikke til å tro meg. -Ikke?
Prøv å gjette.
Jeg vil ikke fornærme deg.
Tjue?
Hvorfor ikke hundre?
-Hvem tror du at jeg er? -Ja, du er jo fremdeles ung.
Ti?
Så klart, ei jente du treffer på gaten som følger deg til en privat salong,
er i stand til alle slags avskyeligheter.
Har du vært i en privat salong før?
-Vil du vite sannheten? -Ja.
-Ja?
Ja. Men ikke slik du tror.
Det var med en venninne og hennes forlovede under Mardi Gras.
Da så…
Det hadde ikke vært så ille om du og din elsker…
Nei, men jeg har ingen elsker.
Du forventer vel ikke at jeg skal tro…
Nei, men…
-Det er seks måneder siden sist. -Ja-ha.
-Hvem var det? -En mann.
Du leker med meg.
Var han din første?
Ja.
Og vet du hva? Han lignet på deg.
Det er derfor jeg ble med deg så villig.
Den mannen fikk lov til å gjøre hva han ville med meg.
-Og du forlot ham. -Nei.
Han dro tilbake til sitt hjemland.
Han var ikke herfra.
-Mer champagne? -Nei, jeg burde gå.
-Mor kommer til å gi meg huden full. -Bor du med henne?
Ja, så klart. Hva trodde du?
Hva med faren din?
Han døde for lenge siden.
Bor du og din mor alene?
Vi er fem søsken. To gutter og to andre jenter.
Kom og sitt med meg.
Sitt ned.
-Er du den eldste? -Nest eldst.
Min søster jobber i en blomsterhandel.
-Og du, da? -Jeg er bare hjemme.
Jaså?
Noen må være hjemme og se etter barna.
Mor jobber også.
Hva sier du når du kommer sent hjem?
Jeg finner på noe.
-Hva skal du si i kveld? -At jeg var på teater.
-Får du billetter? -Broren min er frisør.
-Gabrielle Réjane er hans kunde. -Et viktig arbeid!
Pass på frisyren min!
-Og din andre bror? -Han går på skolen.
Han vil bli lærer.
-Hvorfor spør du så mye? -Jeg er nysgjerrig.
-Du hadde også en yngre søster? -Hun er bare en liten jente.
Men jeg må holde et øye med henne! De mister uskylden på skolen.
Hun er knapt tolv år.
Du vil ikke tro det, men her om dagen så jeg henne med en ung gutt.
-Kan du forestille deg det? -Tolv år…
Nemlig!
Fryktelig. De er ikke barn lenger.
Stakkars liten. Ta litt champagne.
Vær så god.
Og du, da?
Hvor gammel er du?
Jeg er nitten år.
Min lille skatt.
Vesle jenta mi.
Så nydelig!
Jeg forsto nettopp hvor nydelig!
-Hva er så nydelig? -Du!
Du, du, du!
Jeg vet ikke engang hva du heter.
André.
-Å, nei! -Hva er det?
-Onkelen min heter det. -Jaså?
Nå? Hva er galt, du arme sjel?
Jeg leter etter perlene mine.
Du rev løs kjedet mitt.
Selv etter 30 år i denne bransjen,
er jeg usikker på om jeg skal gå inn når de ringer klokken.
Hva er i veien?
Leker du gjemsel?
Gi meg regningen, takk.
Vet du hva klokken er?
Nei, men du skal vel si det.
Den er halv tolv.
Jaså? Det gir jeg blaffen i.
-Hva med moren din? -Hvorfor spør du om henne?
Ingen grunn.
Du løy, gjorde du ikke?
-Hun er vant til at du kommer sent hjem. -Jeg sier at jeg var på teater.
Hva om hun spør om stykket?
Man må ikke være så god til å lyve.
Jeg kan lære deg å lyve for din kone.
-Min kone? -Er du ikke gift?
-Det må du være! -Hva får deg til å tro det?
Jeg føler det på meg.
Jeg har jo ingen giftering.
Løgnhals! Den ligger i lommen din.
Du sjekker at den er der hele tiden.
Plager det deg at jeg er gift?
Jeg foretrekker at du ikke er det.
Men livet tar ingen notis av hva man foretrekker.
Du hadde uansett aldri ektet meg.
Får du skyldfølelse når du tenker på min kone?
Jeg regner med at hun gjør det samme som deg.
Jeg forbyr deg å si slike ting!
-Bare tanken på… -Jaså!
Du er gift!
Jeg liker deg.
-Er det sant? -Ja.
Jeg vil treffe deg igjen. Ofte!
-Hva med meg? -Ja, hva?
Tror du jeg vil det?
Vent litt.
La meg tenke på det.
Jo, jeg tror jeg liker deg.
Men du må forstå én ting.
Jeg skal gjøre dette helt klart.
Og jeg mener ikke bare fra et moralsk ståsted.
Du forstår sikkert.
I mitt profesjonelle og private liv
har jeg ikke tid til å holde et øye med deg.
Jeg vet om menn som, bare for moro skyld,
kan foreslå at…
-I en privat salong. -Ja, i en privat salong eller…
Ikke avbryt meg.
Prøv å forstå.
Regel nummer én er svært enkel.
Ikke vis interesse om en mann stopper deg på gaten.
Om han insisterer, gå raskere.
Du må aldri stoppe foran et butikkvindu.
Da kommer de bort til deg.
De venter på en sjanse til å slå av en prat.
Bare du svarer ham, tror han at han har krav på noe.
Og dersom det skulle regne,
og han utnytter situasjonen med å tilby deg sin paraply,
skal du takke nei.
Ikke vær redd for å ødelegge drakten, min kjære.
Jeg kjøper en ny til deg.
Men du må aldri ta armen hans.
Nå skal jeg synge "Le Fiacre" av Xanroff.
Den kvinnen er meget begavet.
Det er hyggelig å klappe for henne.
Enig, for da er hendene dine opptatt.
Du har en herlig humor.
Vet du hvor sjeldent det er
å finne ei morsom jente som deg på gaten?
Jeg pleier å si det samme.
-Vet du hva vi burde gjøre? -Nei, men du skal vel si det.
I stedet for å høre på "Le Fiacre", som ikke er en sang for unge piker…
…burde vi sette oss i automobilen min…
…og ta en drink hos meg. Hva sier du?
Er det sant? En automobil?
Du er en pussig skrue.
Det er en De Dion.
-Førti hestekrefter. -Har den plass til så mange hester?
Praktfull. Du er rett og slett praktfull!
Du er som selve Paris!
Men jeg er jo fra Argenteuil.
Det spiller ingen rolle, du er som Paris.
Så rotete du har det.
-Hvem rydder her inne? -Jeg har en kinesisk kammertjener.
De har en uvanlig måte å rydde på.
Han bare flytter på tingene.
Og sier seg fornøyd når rotet er forflyttet.
-Sånn er det i hele Kina. -Det er vanskelig å se her inne.
Jeg jobber alltid i halvmørket.
Men de vakre øynene venner seg til det.
Disse vakre øynene har ikke tid.
-Hvorfor ikke? -Vi ble enige om ett minutt.
-Ta av deg hatten, min kjære. -I ett minutt?
Sånn, ja.
Du bør ta deg en liten hvil.
Jeg er ikke sliten. Vi har jo kjørt.
Men den egyptiske stolen er så ubehagelig.
Den fungerte sikkert fint for Ramses II,
men siden har våre bakdeler blitt mer kravstore.
Kom hit, min kjære.
For et sammentreff; en divan.
Kvinner tilbyr alltid en stol,
men menn tilbyr alltid en divan.
Det er jo bare en enkel sofa.
-Legg deg ned. -Men jeg er ikke trøtt!
Jo da! Kvinner i din alder må ta vare på seg selv.
Du er vel knapt tjue år?
-Jeg er nitten. -Nitten!
En viktig alder. Kom igjen, legg deg ned.
Så bedårende!
Hun er så bedårende.
Jeg har planer med denne lille skapningen.
Jeg skal få den ut av sitt skall.
Finslipe den, forvandle den.
Pygmalion!
Hører du? Pygmalion!
Jeg vil være din Pygmalion.
Blir du litt skrullete iblant?
"Skrullete"?
Skrullete!
Så bedårende. "Skrullete."
Så søtt. Hvor satte jeg portvinen?
Skrullete!
Jeg må fortelle dette til Anna de Noailles. Hun vil elske det.
Du herlige vesen!
-Tørst? -Nei.
Jeg er snarere sulten.
Synd. Du skulle heller vært tørst.
Jeg har ingen mat å tilby.
Så spør kineseren.
Alt han kan lage er svaleredesuppe.
Det er ikke sesong for det nå. Sitt med meg, kjære.
Kom hit.
Men for en glimrende idé.
Jeg sender ham til Larue,
så kommer han tilbake med et fint lite måltid.
Jeg har lyst på spekepølse.
Spekepølse? Hun er så herlig!
Simpelthen herlig! Spekepølse…
Sett deg ned, min kjære.
Sitt her.
Vi sender ham ut for å kjøpe spekepølse på Larue.
Forestill deg ansiktene deres! Så komisk!
Jeg fikk en idé.
-Hva om vi går dit sammen? -Hvor?
Til Larue, for middag.
Nei, jeg vil ikke gå noen steder. Tenk om jeg støter på kjentfolk.
-Kjenner du mange? -Nei, ikke så mange.
Men om bare én ser meg, er det krise.
Hvem er du, ditt lille mysterium?
Så elegant. Er det et fint merke? Hvem kjøpte den til deg?
En kjæreste?
Du er nok i et forhold,
og er redd han skal se deg på Larue.
En Tanagrastatuett.
Du er en liten Tanagrastatuett som tilhører en villmann.
Fortell om ham.
Han er mindre skrullete enn deg.
En forretningsmann! Du milde, for en tragedie.
Han må jo være en forretningsmann.
Forretningsmenn er ulidelig kjedelige!
Du er en liten katt.
En liten kattepus. Og du forstår ingenting.
Du har vel merket at når en mann bare tenker på å tjene penger…
…blir han til en idiot.
Vel, du har også penger
Det er ikke det samme. Jeg tjener ikke penger.
Jeg stjeler dem.
-Hva? Er du en tyv? -Nesten.
Jeg er forfatter.
Jaså! Jeg som nettopp tenkte: "Så mye papir han har."
Så herlig, så beundringsverdig!
Paris!
-Paris er en fantastisk by. -Hva har det med saken å gjøre?
Kjære deg, jeg er kjent over hele verden.
Jeg hadde fått Nobelprisen, om de bare hadde tenkt seg om.
Nå?
"La Grande Coupable," "La Femme et l'Amant,"
"Le Serpent qui pleure."
Å, "Le Serpent qui pleure"!
Jeg så den. Veldig rørende.
-Den fikk meg til å gråte. -Takket være meg.
-Skrev du stykket? -Ja visst.
Hvorfor ville ikke Arnaud gifte seg med henne?
Og hun som led for ham!
Du er så herlig.
Du er aldeles for herlig.
Min lille pike.
Min lille kattepus.
Min lille proletar.
Tenk å være en proletar igjen.
Tenk å bli jomfruelig igjen med deg.
Du er jo helt skrullete!
Nå vil du bli jomfru igjen?
Hun forstår jo ingenting.
Det er så dyrebart. Det er uvurderlig.
Jeg har en idé.
Jeg skriver deg inn i et stykke.
Til tross for at du er enkel…
…er du sikkert meget begavet.
Du har vel alltid ønsket å stå på scenen?
På skolen var det alltid gøy å opptre, men…
Men hva da?
La meg holde deg.
Jeg skal pleie deg.
Forme deg!
Forsiktig!
-Forsiktig med hva? -Å forme meg.
Du gjør blusen min rynkete.
Er hun ikke deilig?
Hun er så deilig, hun som ikke forstår noe.
Jeg mente på en moralsk måte, min kjære.
I så fall kan det gjøres på avstand.
Hvorfor det?
Liker du ikke å ligge inntil meg?
Det varmer mitt hjerte å ha deg så nær.
Forsiktig…
Uten å gjøre noe.
Jo, det er hyggelig når du ikke gjør noe.
Den varme fornemmelsen… Deilig.
Ja.
Menn vil alltid holde rundt deg.
Men…
Ja, min lille kattepus?
Hendene deres vandrer,
så da må man forsvare seg selv, og…
Til slutt må man flytte seg.
Men det er fint når du ligger i ro.
Hvis jeg fikk en kjæreste…
Ja, hvis?
Da vil jeg at han skal holde rundt meg uten å røre seg.
Jeg føler meg lykkelig for første gang i kveld.
Forstår du det?
Den store, stygge ulven som sluker Lille Rødhette…
Kanskje han egentlig drømte om å gjøre noe annet?
Et uskyldig hjerte som blotter seg slik…
Det er så sjelden.
Jeg blotter ingenting.
Det er bare til låns.
Du er en herlig skapning.
Hvorfor vil du ikke la meg gjøre deg til en stjerne?
Det høres vanskelig ut.
Ikke for meg.
Jeg har gitt mange skuespillerinner en fot innenfor.
Jeg har nese for talent.
Jeg vet ikke hvorfor, men jeg tror du er meget begavet.
Vi kunne jo gi det et forsøk.
Vi prøver med en gang.
Du skal få lese noe.
Så får vi se hva du er god for.
Ta av deg kjolen.
-Med en gang! -Kjolen?
Jeg draperer noe rundt deg.
Du kan ikke spille i en tragedie i den drakten.
I et teaterstykke er formkunsten det viktigste.
Kom igjen, av med kjolen.
Sånn, ja. Bra.
Bra, lille kattepus. Sånn, ja.
Fortsett.
Sånn.
Du er utsøkt.
Og vakkert utformet.
Som en skuespillerinne.
Ta denne rundt deg.
Opp med deg.
Se der!
Du blir så forlokkende.
Se, så forlokkende!
-Det ser ikke ut som meg. -Du er ikke deg lenger.
Du er, du er…
Du er Psyche!
Ja, du er Psyche.
Kom, kattepus.
Hør på meg. Klassikerne…
La meg se.
Vi har bare klassiske verk.
Du er så begavet, det er jeg sikker på. Jeg kjenner det på meg!
Les dette, i langsom takt.
Tenk deg nøye om før du sier noe. Jeg gir deg replikkene.
-Det er jo skrevet på vers! -Si det som om vi har en samtale.
La meg forklare.
Psyche er en ung kvinne som blir bortført av Amor.
Amor…
Han kledde seg ut som et udyr.
Forstår du? Sett i gang.
Jeg spiller Amor.
"Se, det er slangen…
Dette ubarmhjertige beistet som orakelet overbringer til deg…
Og som kanskje ikke er så uhyggelig som du fryktet."
Da er det din tur.
"Er du, min herre, beistet som orakelet sa ville tyrannisere mitt bedrøvelige liv?
Du som fortoner deg som en gud,
som på mirakuløst vis nedlater deg å komme meg til unnsetning?"
Men jeg forstår jo ikke hva jeg selv sier.
Det gjør ingenting, min lille skatt.
Du er så vakker.
Du er så vakker. Det gjør ingenting.
Kom hit, lille kattepus.
Min lille Psyche.
Min lille Tanagrastatuett. Min gudinne.
Min lille proletar.
Du gjør meg gal… Du gjør meg gal!
Ikke vær lei deg, kjære. Jeg kjøper et teater til deg.
Det var jo slutt mellom dem?
Hun var nylig med Fulcus.
Fulcus? Oljebaronen?
Nei, magnaten for symaskiner.
-Han var med denne sangerinnen. -Riktig.
-For to år siden. -Det ble slutt for seks måneder siden.
Men de er jo sammen i aften.
Det kaller jeg umoralsk.
Hvem vet, når det er snakk om dem.
For en skandale.
De viser seg sammen, selv om det ble slutt fire ganger.
Se der! Han holder henne i hånden.
Skammelig.
Forlater du en mann, må du slutte å treffe ham.
Hør, elskling. Jeg tror på kjærlighet gjennom musikk.
Jeg får lære meg et instrument.
Tosk!
Takk og lov at vi gikk fra dem i den baren i Les Halles
og kom hit for å feire vår første kveld alene.
De tobakk-kaféene er så snobbete.
Her på Maxim kjenner man seg hjemme.
Det er litt for populært, men jeg elsker det.
Servitørene har kjent oss siden vi var små.
Jeg liker å ha mine rutiner.
Jaså?
Men du har lagt fra deg én av rutinene dine.
Hva sier du til en drink hos meg i kveld?
Jeg ser deg, med de store støvlene dine.
-Din varulv! -Å, Maximilienne!
Det er lenge siden.
Det er som om vi nettopp har blitt kjent.
Ansiktet ditt er så vakkert. Utrolig vakkert.
Men hvordan er du egentlig?
-Du får spørre vennene dine. -Du er så kynisk.
Så synd.
Jeg føler meg uvanlig sentimental i aften.
Jeg også, faktisk.
Det må være fiolinene. De gjør meg på gråten.
Sigøynere burde vært forbudt.
Jeg blir kvalm av maten!
Jeg vil heller leve av roseblader.
Synes du hummeren var god?
Typisk kvinner. Det er altfor sent å spørre om det.
Om hummeren var dårlig…
…vil dette redde livet mitt.
Tenk at noen betaler en hundrings for å høre på dine tørre kommentarer.
De skulle visst hvor meningsløse de er.
Og noen betaler det samme for å høre deg si dem.
-Om de visste… -Ja?
Ingenting. Du vet jeg elsker deg.
Jeg vil ikke krangle, det ødelegger kvelden.
Hallo!
-Hvem flørter du med? -Monsieur Grandsac.
-Grandsac? Sjarmerende! -Så, så!
Du vet at han var min elsker. Jeg fikk ikke nok av ham.
Hele Paris visste det. Du så latterlig ut.
Han ville ta livet sitt for min skyld.
Hvor lenge var du med "Monsieur Jakkenål"?
En måned i Monte Carlo.
Han gikk konkurs. Det samme gjorde Monsieur Monestier.
Hei, bisken!
Du klager på Grandsac,
men selv ligger du med alle små skuespillerinner i Paris.
Ikke bare de små, de store også.
-Det er ikke mer vanskelig. -Takk for den.
Så både de store og de små liker deg?
Du begynner å bli rund i kantene, kjære deg.
Hvilke kanter?
Har du noen gang gitt de utlovte rollene til småjentene?
Det handler ikke bare om rollene. Sjarmen min har også noe å si.
Ja, jeg glemte den berømte sjarmen din.
Snart viser de den til turistene.
Skal vi dra hjem til meg?
Hvem blir bedratt om du følger med meg hjem?
Hele Paris befinner seg her.
Og jeg er helt sikker på
at din nåværende elsker befinner seg her inne også.
Du får gjette.
Hvordan skal jeg klare det? Da vil jeg trenge en telefonkatalog.
Din pøbel!
Se på månen!
Så fort du ser et sterkt lys…
Den skinner så vakkert ute på landet.
Jeg fikk en idé.
Vi drar til Senlis.
-Senlis? -Ja.
-Til min tantes hus. -Hva skal vi si til henne?
Hun døde for tre måneder siden.
Jeg arvet et lite hus på landet.
Det passer perfekt for vår gjenforening.
Vi skal sove i en seng som er like høy som triumfbuen.
Med en stor, rød dyne.
-Jeg har ingenting å sove i. -Du får en av min tantes gamle nattkjoler.
Møttes vi i 1908 eller i 1907?
Jeg tror det var juni 1907.
Husker du cocktailen vi drakk på Tortoni?
Jeg kom fra en opptaksprøve. Du vinket til meg.
Du hadde på en grønn og brun frakk.
Du hadde på en blondekjole.
Den kvelden holdt du meg så tett inntil deg
at stoffmønsteret satt igjen på huden min.
Så tok jeg bort hvert eneste spor.
Og lagde noen nye.
Det var kjærlighet.
Første dagen er alltid spesiell.
Det er som å oppdage Amerika.
Christopher Columbus, på en sånn kveld…
Amerika holdt ikke for ham.
For en kveld!
Vi holdt oss inne i tre dager.
Det skulle vare resten av våre liv.
Hvorfor ble det slutt 15 dager senere?
-Det husker jeg ikke. -Ikke jeg heller.
Så idiotisk.
Vi kunne ha elsket hverandre.
Ja, idiotisk.
Sånn kunne det vært.
Livet er travelt, vi har annet å fore.
Ja, jo…
På tide å sove.
-Skal jeg ta bort kneet? -Nei.
Jeg liker at det er der.
Er det sant at jeg snorker?
Ja, litt.
Det plager ikke meg.
God natt, kjære.
God natt, Jeanne.
-Interessant… -Hva da?
Der var du skjødesløs.
Du sa mitt ekte navn.
Hva gjør du her?
Jeg banket på og du sa: "Kom inn."
Jeg sa det ikke til deg. Det var i drømme.
En ung bakersvenn banket på.
Han hadde med en kremkake til meg.
Jeg trodde du inviterte meg inn.
Klokken er over tolv.
Tolv? Det er som morgengry for meg.
Jeg er utmattet.
Om forlatelse.
Men det gleder meg fortsatt å se deg igjen.
Kom nærmere, kjære greve.
Nærmere.
-Vær så god og sitt. -Absolutt.
Din opptreden i går var strålende.
Alle rundt meg virket henrykt.
Jeg satt med en kollega, Greve Zaki.
Han klappet så høyt! Det har han ikke gjort siden den russiske balletten.
Blomstene dine var nydelige.
Jeg har aldri sett så mange orkideer.
Jeg tåler ingen andre enn dem.
De ser ikke ut som blomster og er duftfrie.
Jeg kan ikke fordra natur.
Jeg ser det.
Du er så langt unna.
Kom og sitt på sengen.
Dette er ikke etter protokollen,
men jeg ber om lov til å legge bort hatten.
Innvilget.
Du har en fin hånd.
Veldig smukk.
Men likevel sterk.
Takk. Jeg er pianist og elsker Debussy.
Jeg har også vunnet et par sverdkamper.
Jeg ble både overrasket og smigret da jeg fikk kortet ditt.
Det må være en byrde for en ung mann å bære et slik navn.
Man blir vant til det meste.
-Likte du meg i stykket? -Himmelsk.
Det var første gang jeg så deg.
Men jeg kjente til navnet ditt.
Alle på Maxim snakket om deg. Det vekket min nysgjerrighet.
Bortsett fra å henge på Maxim,
hva gjør en ung mann med en gammel sjel ellers?
Jeg er befal. Jeg er på vakt.
På fritiden spiser jeg middag på Maxim med Greve Zaki.
Er det alt?
Får håpe dere har kvinnelig selskap.
Ja, noen ganger.
De som passer inn.
Men som oftest er det bare han og jeg.
Greve Zaki og jeg diskuterer filosofi.
Han har et mørkt sinn.
Den første mandagen hver måned spiller han russisk rulett.
Hva om patronen er i tønna?
Da er det sånn.
Da slipper man å vente til neste mandag.
-Det er jo livsfarlig! -Ja.
Forrige gang drepte vi en av butlerne på Maxim.
Ungarere har en særegen måte å more seg på.
Spiller du også russisk rulett?
Nei.
Zaki er en fritenker. Jeg er katolsk,
og får ikke delta i slike spill.
Men jeg setter livet på spill under billøp.
Jeg kom på andreplass under Paris-Madrid-løpet i fjor.
Og så har jeg vært i et par dueller.
Livet er så kjedelig om man ikke tar noen sjanser.
Å, min lille elskling.
-Er jeg din lille elskling? -Ja.
Ble du overrasket?
Ja, veldig, men det er også komisk.
Hva har du lært av moren din?
Min mor, hertuginnen, døde da hun var svært ung.
Hvem tok seg av deg, da?
Jeg ble oppdratt av noen gamle kvinner og prester.
-Så ble det militærskole. -Ja-ha.
Disiplin har vært en stor del av livet. Men det var virkelighetsfjernt.
Jeg føler meg hundre år gammel.
Hva skal jeg gjøre i livet?
-Hva med å reise? -Jeg har reist mye.
Far ville at jeg skulle se verden da jeg var yngre.
Jeg lærte å spille cricket, var på revejakt i Sussex.
Onkelen min viste meg spansk kunst.
Likevel så jeg få museum i Madrid.
Jeg tok fatt på den russiske tenkemåten. Så godt det lar seg gjøre.
Jeg drakk mengder av vodka. Russerne forsto ingenting.
Jeg er ferdig med å reise. Jeg har sett alt.
Mademoiselle, jeg kom hit
for å invitere deg på middag etter opptredenen.
Ja, gjerne.
Jeg venter i bilen i bakgaten. Det er mer diskré.
Vi kan dra til et underholdende sted.
Dermed, om du lar meg følge deg hjem…
Kom nærmere.
-Bruker du ikke formaliteter? -Nei.
Hør her, Greve Suseladd.
Du har et av landets viktigste navn.
Du er en moderne, ung mann.
Og meget dyp.
Du har aldri spist kokt egg noe annet sted enn på Maxim.
Og jeg er selveste Maximilienne de Poussy.
Jeg har skapt det navnet selv. Det er bare mitt.
Å forklare hvor jeg kommer fra er som å snakke om månen.
Jeg har forsaket min opprinnelsesplass.
Jeg trenger ikke lenger å spise middag med en ung, velstående mann,
selv om han er tungsindig og fornem.
-"Velstående"? -Ja, min kjære.
Du og Greve Zaki kan slå det opp i en ordbok.
Betyr det at du takker nei til invitasjonen?
Virker det slik?
Jeg er bare mindre komplisert enn deg.
Jeg overanalyserer ikke.
Og hvis jeg ser noe jeg liker, forsyner jeg meg.
Men Mademoiselle, klokken er halv ett på dagen.
Jeg kom bare på en kort visitt.
Dette gir absolutt ingen mening.
Man må anrette stemningen først.
Du er så søt.
Kom nærmere.
Jeg liker deg…
…fordi du er så tungsindig.
Lukk øynene.
Når en hund går seg vill,
setter jeg bånd på den.
Du lukter så godt.
Nå er det du som glemmer formalitetene.
Farvel, Mademoiselle.
Jeg venter på deg i bakgaten.
Jeg kommer aldri til å se deg igjen.
Hodet mitt…
Hva skjedde?
Å, ja…
Jeg skulle møte den berømte skuespillerinnen i bakgaten.
Nå husker jeg det.
Zaki hadde visst lett etter meg overalt.
Kronprinsen hadde blitt skutt og drept i Sarajevo.
Han fikk ordre om å komme tilbake til Wien.
Det var hans siste kveld i Paris.
Han sa at jeg ikke måtte forlate ham.
Og at vi bør holde en storslagen fest for å feire krigen mellom våre to land.
Vi visste at vi måtte kjempe mot hverandre.
Kanskje til og med drepe hverandre.
Å vite at vi snart skulle ta hverandre av dage
ga aftenen en egenartet sjarm.
Vi dro til hver eneste klubb.
Zaki ville knuse hvert glass.
Han vil alltid det.
Og han ba spillemannen om å bli med oss.
Vi endte opp på stadig mer vulgære steder.
Zaki har en forkjærlighet for slikt.
Det oppsto en konflikt angående fiolinen
med en kraftkar som hatet musikk… Og den ungarske aksenten.
Jeg vet ikke hva som vil skje i krigen,
men i det minste gikk vi seirende ut av dette, sammen.
Det gjør godt for to gode venner.
Deretter…
Deretter husker jeg ingenting.
Ikke noe rennende vann? Hvorfor valgte jeg dette hotellet?
Oi… Det er noen her.
Et kyss?
Jeg skulle til å gå.
Farvel, da.
Kommer du tilbake?
Vil du ha adressen min?
Du var ganske full i går, så du husker nok ikke.
Om forlatelse, Mademoiselle.
Jeg må ha vært til sjenanse for deg.
I denne bransjen…
Jeg har tatt med menn hjem som var mye fullere.
Du oppførte deg veldig pent.
-Bortsett fra når noen nevnte krigen. -Krigen?
Snakket jeg om krigen?
Ja.
Med kompisen din, han med aksenten.
Hva kalte du ham? Kiki?
Du sa at ferien din var ødelagt
og at noen kvinner ventet på deg i Trouville.
Jeg gjorde det ikke av ren velvilje.
Jeg er patriot.
Det er jeg også. Når jeg ikke er beruset.
Det er kanskje "ergerlig", som du sa, men om vi må til Berlin…
-Så drar vi dit! -Jeg mener det samme.
Godt at vi er enige.
Vennligst glem alt jeg sa til deg i går.
Men, hallo!
Nå går du over streken.
Hvorfor?
Hånden min…
Vet du hvor hatten min er?
-På bordet. -Ja-ha.
Mange takk for gjestfriheten din.
Jeg legger igjen 50 franc. Er det tilstrekkelig?
Du er morsom.
Du betaler to ganger og spør om det er nok!
Siden du betaler dobbelt, kan du…
-Ikke? -Takk, Mademoiselle.
Jeg vil ikke fornærme deg.
Du er en attraktiv kvinne, men jeg må tilbake til kasernen.
Greit, dra din vei. Arbeidet kaller.
Se her.
Dette vil klarne hodet.
Du er så søt.
Ikke vær nervøs.
Bare på kinnet.
I tilfelle du må i krigen.
Dette skjer ikke meg ofte.
Jeg kjenner vanligvis ikke noe, men i går kom jeg.
Og hvor kom du, Mademoiselle?
Så søtt, du forstår jo ingenting!
Mener du at vi…
Ja, virkelig!
Du er en artig liten pjokk, og du vet det ikke selv engang.
En artig liten…
Ja.
Uten gode manerer, naturligvis.
I går kveld viste du ikke gode manerer.
Absolutt ikke!
Jeg blir bekymret, Mademoiselle.
Jeg mister kontroll når jeg er beruset.
-Tok jeg meg den frihet…? -Ja, natten lang!
Det var derfor jeg likte deg så godt.
Å jobbe overtid ellers…
-Jeg er smigret. -Jaså?
Sosietetsdamer oppvartes med fioliner. Men ikke sånne som meg.
Vi sees.
Prøv å ikke dø i krigen. Det hadde vært leit.
Adjø, Mademoiselle.
Du!
Vi kommer neppe til å treffes igjen,
men du bør heller si "på gjensyn." "Adjø" betyr ulykke.
Husk å tipse den eldre damen.
Unnskyld meg.
Ikke vær redd, løytnant, vi skal nok ta dem!
Vi får håpe det, Madame.
Vi skal finne ut av dette med kronprinsen,
på en eller annen måte.
Det er en uforutsett krig.
Vi dør, ja, men i det minste vet vi hva vi vil.
Livet er meningsløst, men tar aldri slutt.
Det er ungdomsprat.
Du skulle sett meg under keiserens tid.
Jeg dro på hver eneste ball.
Du hadde blitt forelsket i meg, løytnant.
En gang var jeg også vakker.
En gang lekte jeg også i kjærlighetskarusellen.
SLUTT