SKOTT I MÖRKRET
Polischef Dreyfus.
Ja, älskling.
Jag tänkte precis ringa dig. Jag kommer.
Jag har osten och vinet.
Vad?
Älskling, ge barnen en puss från mig. Vänta lite.
–Ja? –Er fru är på andra linjen.
Säg att jag är på resande fot.
Ja, älskling. Jag är där om tjugo minuter.
Monsieur Dreyfus! Det är katastrof.
Det rapporteras om skottlossning vid Chateau de la Pierre Blanche.
–Monsieur Ballon. –Ballon? Miljonären?
–Det är katastrof. –Nej.
–Själva mordet är inte katastrof. –Inte?
När rapporten kom visste vi bara att nån hade blivit skjuten och var.
Jag insåg inte förrän alldeles nyss att det var Ballon.
–Jaha? –Jag gjorde ett fruktansvärt misstag.
Vem gav du fallet till?
–Clouseau. –Herregud!
–Kommissarie Clouseau. –Godkväll.
–Vad heter ni? –Mitt namn är Henri LaFarge.
Skriv ner det.
–Är ni butlern? –Jag är förste butler.
Stryk "Butler" och skriv "Förste butler."
Här är Monsieur Ballon.
Monsieur Ballon, vilken ära.
Ursäkta mig. Jag är kommissarie Clouseau.
Ursäkta kläderna, jag råkade ut för en smärre olycka.
Vill ni låna en morgonrock eller nåt?
Nej då. Jag är bara lite fuktig. Det torkar snart.
Monsieur Ballon, ni rapporterade skottlossning.
–Maurice gjorde det. –Maurice?
Ja, han vaktar Maria.
Jag var på flygplatsen och anlände nyss.
Självklart, självklart. Notera inget. Jag löser det här på några sekunder.
Vill ni undersöka kroppen?
–Det skulle vara ett stort nöje. –Följ med mig.
–Är ni Maurice? –Ja, monsieur.
Monsieur Ballon sa att ni vaktade nån.
Den här pennan har nyligen avlossats.
–Vem är ni? –Maria Gambrelli.
–Jag är kommissarie Clouseau. –Hur står det till?
–Leta vidare. Vad gör du? –Tar pistolen, kommissarien.
–Det är min pistolpenna. –Jag vet.
Ta fram din egen pistolpenna. Det här är min penna.
Leta inte här inne. Leta där ute.
–Vad sa ni? –Inget, monsieur.
Ni kan gå.
Då ska vi se.
Jaha... Var så vänlig.
–Fann ni kroppen? –Ja, monsieur.
Var ni vänner?
–Vet ni vem som dödade honom? –Jag har ingen aning.
Hon dödade honom.
Det är inte sant.
–Hon ljuger. –Passa er.
–Jag hörde fyra skott. –Ni hörde fyra skott. Ni såg inte...
–Ursäkta. Ni såg inte fyra skott. –Nej, monsieur.
Då vet ni inte vem som sköt de fyra skotten.
–Dörren var låst från insidan. –Vad bevisar det?
Jag hittade Miguel där ni ser honom och Maria med pistolen i handen.
–Med pistolen i handen? –Den rök fortfarande.
Höll ni i pistolen?
–Rök det fortfarande om den? –Jag tror det.
Men jag vet inte hur den hamnade där.
–Absurt. –Det avgör jag.
–Ni tror väl inte... –Jag tror på allt.
Och jag tror inte på nåt. Jag misstänker alla.
Och jag misstänker ingen.
Jag samlar in fakta och undersöker ledtrådar.
Innan ni vet ordet av är fallet löst.
Här är mycket som ögat inte uppfattar.
–Vad sa ni? –Inget, monsieur.
–Då så. Ni kan lämna oss nu. –Ja, monsieur.
Men försök inte lämna oss.
–Alla i huset är misstänkta. –Ja, monsieur.
Berätta nu vad som hände.
Han hade problem med knapparna på min klänning.
Så märkligt. Det är inga knappar på klänningen.
Det är för att han hade problem med dem.
Han slet av mig klänningen.
–Överföll han er? –Nej.
Jag skulle ha hjälpt honom, men han var otålig.
Det ligger nog knappar överallt.
Han var så impulsiv. En lidelsefull spanjor.
–Så han slet av er klänningen? –Ja.
Plötsligt öppnade nån dörren så Miguel kastade sig upp och...
Sen minns jag inte mer förrän Maurice hittade mig med pistolen.
Ni får ursäkta mig, men det är nåt jag inte förstår.
Vad är det ni inte förstår?
Jag förstår inte när ni säger att ni inte minns.
–Jag var nog medvetslös. –Medvetslös?
–Jag har en bula. –En bula? Var?
Får jag se? Ja.
Jag vet inte hur jag fick den.
–Vilken underbar parfym. –Det är badolja.
Nån måste ha slagit ner mig.
Ni har fått en mild hjärnskakning.
–Ni har crème på näsan. –Vad? Det är inget.
Ni är blöt. Regnar det?
Min korkade chaufför parkerade för nära fontänen.
Ni borde byta om direkt. Ni kan dö i lunginflammation.
Det är möjligt, men sådant är livets praktfulla skådespel.
Vi poliser måste utstå mycket under vår yrkesutövning.
Saker som man normalt inte skulle tolerera.
Låt oss röka. Det lugnar nerverna.
Det gör en även mer klartänkt.
–Vilken underbar parfym ni har. –Det är inte parfym, utan badolja.
–Den är underbar. –Tack.
Jag känner fortfarande doften.
–Vad talade vi om? –Min bula.
Just det. Bulan ni fick när nån slog er.
–Låt oss anta att nån slog er. –Vad skulle annars ha hänt?
Vi poliser börjar med ett antagande, sen utreder vi.
Det är så vi arbetar. Gjorde vi tvärtom...
Det är lite kvalmigt här.
–Er rock! –Ja, den är min.
–Den brinner! –Vad?
Min rock brinner!
Herregud! Jag brinner!
Clouseau?
Han föll ut genom fönstret!
Clouseau?
Är ni oskadd?
Ja... Fullkomligt oskadd.
I så fall kan ni åka hem.
–Åka hem? –Ni är avlöst.
–Avlöst? –Jag tar över. Godnatt, Clouseau.
Godnatt, polischefen.
–Ursäkta mig, kommissarien. –Idiot!
Tur att jag undertryckte reflexen att döda dig med ett karateslag.
Idiot!
Din klumpighet innebär att jag fråntar dig fallet.
Kör tillbaka till stan.
–När får jag rapporten? –I morgon bitti.
Perfekt. Ni får ursäkta mig.
–Monsieur Ballon? –Ja.
–Jag är polischef Dreyfus. –Var är kommissarie Clouseau?
–Jag tar över utredningen. –Jaha.
Vi ska undvika att störa er och madame Ballon.
Namnet Ballon ska inte få figurera i skvallerpressen.
Han var märklig, men jag gillade honom.
–Jag menar Clouseau. –Jaha... Han är...
Han är en extraordinär man.
Hos kommissarie Clouseau. Ett ögonblick.
Polischef Dreyfus.
–Kommissarie Clouseau. –Kom genast hit.
–Du tar över Gambrelli–fallet. –Gambrelli?
Maria Gambrelli. Husan som dödade chauffören.
Jaha! Maria Gambrelli, husan!
Jag kommer omedelbart.
Kato, jag fick tillbaka fallet.
Maria Gambrelli är vacker... Nej, oskyldig!
Bra träning i dag, Kato. Du blir bättre.
Bättre och bättre varje dag.
Fakta, Hercule, fakta.
Bara fakta är relevanta.
Utan dem är kriminalvetenskapen inget annat än en gissningslek.
Lyssna och lär, Hercule.
Då ska vi se. Fakta i det här fallet är:
Chaufförens kropp hittades i husans sovrum. Fakta!
Dödsorsaken var fyra kulor i bröstkorgen. Fakta!
Kulorna avlossades på nära håll från en Baretta, kaliber .25. Fakta!
Maria Gambrelli hittades med vapnet i sin hand. Fakta!
Mordvapnet var registrerat i den avlidne Miguel Ostos namn.
Det brukade ligga i handskfacket på monsieur Ballons Rolls–Royce. Fakta!
Flera av hushållets anställda har vittnat om att Miguel Ostos slog...
Var försiktig! Du bröt min pekpinne. Vad ska jag peka med nu?
Har vittnat om att Miguel Ostos ofta slog Maria Gambrelli.
Slutligen har vi monsieur och madame Ballons edsvurna utsaga–
–samt alla hushållets anställda som var och en har perfekta alibin.
Vad är då den oundvikliga slutsatsen av det här, Hercule?
Maria Gambrelli dödade chauffören.
Vad? Din idiot! Det är omöjligt. Hon skyddar nån.
–Hur vet ni det? –Instinktivt.
–Men fakta, då? –Du glömmer det viktigaste: motivet.
–Han slog henne. –Han var spanjor.
–Han slet av henne klänningen. –Och?
Skulle du döda nån som slet av dig klänningen?
–Förmodligen inte. –Självklart inte.
Nej, nej...
Det finns inte minsta tvivel, Hercule.
Maria Gambrelli skyddar tveklöst nån annan.
Hittar man den personen hittar man mördaren.
Jag ska hitta mördaren innan dagen är över.
Maria Gambrelli ska berätta för mig vem det är.
–Vad sa du? –Inget.
Jag förstår... Då så.
Det var allt, Hercule.
Jag förstår verkligen inte varför ni återinsatte Clouseau på fallet.
Det är en bra fråga som förtjänar ett svar.
Det jag berättar nu får inte under några omständigheter komma ut.
Klockan sex i morse fick jag ett samtal från en överordnad.
Jag informerades om att flera väldigt inflytelserika personer–
–ville att Clouseau skulle arbeta vidare med fallet.
–Jag var tvungen att lyda order. –Otroligt.
Berättar jag vem som ringde skulle ni inse hur otroligt det är.
–Men varför? –En bra fråga jag saknar svar på.
De har hämtat Gambrelli.
"Slå er ner, miss Gambrelli."
Var befann...
God morgon.
–God morgon, miss Gambrelli. –God morgon.
–Har ni sovit gott? –Nej.
–Underbart. –Man sover inte bra i fängelse.
Gör man inte? Nej, självklart inte!
Det måste vi väl göra nåt åt?
Dumma låda. Hur som helst... Jag måste ställa några frågor.
–Får jag röka? –Ja, självklart.
–Ni kan ta en av mina. –Tack.
–Ni kan ta en av mina. –Jaha... Tack.
–Det var vänligt av er. –Det var så lite så.
–Tillåt mig. –Tack. På andra hållet.
De smakar illa när man gör så.
Då så...
–Sitter ni bekvämt? –De borde ha såna stolar i fängelset.
Ja. Om jag inte missminner mig är möblerna riktigt hemska.
Man kan lika gärna sitta på golvet.
Det är dags att nån gör nåt åt det, eller vad säger ni?
Jag ska göra nåt åt det omedelbart.
Koppla mig till fängelsedirektören direkt.
Ibland måste man kringgå byråkratin och gå direkt till källan.
Fängelse är illa nog utan obekväma möbler.
Ja! Fängelsedirektören, det här är kommissarie Clouseau.
När ska ni göra nåt åt era fruktansvärda möbler?
Vi är inga vildar och det här är inte medeltiden.
Ni driver ett fängelse, inte en tortyrkammare.
Där fick han en tankeställare.
Jag föreslår att ni överväger det.
Ska man hantera moderna brottslingar behövs moderna metoder.
Man kan inte driva ett modernt fängelse utan moderna möbler.
Just det. Det är min åsikt.
Ni också, fängelsedirektören.
Vidriga svin.
Ni är inte som andra poliser.
Er dossier.
Jag låser alltid in mina viktiga dokument.
Man kan aldrig vara försiktig nog.
Då ska vi se... Här har vi... Oj.
Ursäkta mig. Det var verkligen dumt gjort.
Då så...
Miss Gambrelli, er fil innehåller väldigt intressanta fakta.
Det verkar som om ni kände Miguel Ostos under ganska lång tid.
–Älskade ni honom? –Ja.
–Älskade ni mannen som våldtog er? –Som gjorde vad?
Vittnesmål från trädgårdsmästaren Georges Duval.
Han påstod att ni sa: "Spanjoren som våldtog mig i pappas fält."
–Han våldtog mig inte. –Tvingade han sig inte på er?
Jag snubblade på en rot.
Jag tog tag i Miguel för att inte falla–
–men då föll vi båda.
Jag grät lite efteråt, men inte för att jag ångrade nåt.
Det var nåt han sa till mig.
–Förolämpade han er? –Nej.
Han tände en cigarett, tog ett långt bloss och...
Varför röker män efteråt?
Jag förstår att tobaksbolagen blir rika.
Det hade jag faktiskt aldrig tänkt på tidigare.
I går natt skulle bli vår sista. Det var över.
–Tänkte ni lämna honom? –Nej! Han lämnade mig, stackaren.
Han var på ett ruskigt humör.
Först babblade han på spanska, sen grät han.
–Han bröt ihop och grät. –Det menar ni inte.
När jag försökte trösta honom–
–slet han av mina kläder och svor som en dåre.
Jaha... Väldigt märkligt.
Väldigt märkligt.
Det är nåt jag inte förstår... Ostos skulle lämna er.
Men ni säger själv att han betedde sig som en svartsjuk dåre.
Jag trodde att han skulle lida för att han lämnade mig...
...om han trodde att jag var ensam...
...så jag sa att jag hade träffat nån annan.
Det var lögn. Det erkänner jag.
Men det var bara för hans eget bästa.
–Jag ber om ursäkt. –Det är ingen fara alls.
–Dumma skräddare. –Kostymen är fin.
Oroa er inte. Med några stygn blir den som ny.
Miguel? Nej! Hercule?
–Måste jag tillbaka till fängelset? –Tyvärr måste ni det.
Men misströsta inte.
–Vad vill du? –Ni bad mig komma.
Självklart bad jag dig komma!
–Adjö. –Adjö, min älsk...miss Gambrelli.
Jag hyser inga tvivel om att hon skyddar nån.
Tror ni att ni kan bryta ner henne?
Med tid nog skulle jag få henne att äta ur min hand.
Det brådskar. Vi måste ta honom innan han lämnar landet.
–Men ni vet ju inte vem han är. –Hon leder mig till honom.
–Släpp henne. –Släpp?
Hon kan inte leda mig dit från fängelse.
–Men polischef Dreyfus... –Jag tar på mig det fulla ansvaret.
Släpp henne omedelbart. Jag griper boven inom ett dygn.
Få loss mig. Fort innan jag skriker.
Nu har jag Afrika på handen.
Fina ballonger.
Har du tillstånd för att sälja ballonger?
Tillstånd?
–Ja? –God morgon, monsieur.
God morgon, Georges. Kan jag hjälpa till med nåt?
Ja, och jag kanske kan hjälpa er med nåt.
Vad skulle det vara?
–Minns ni mordnatten? –Är det en retorisk fråga?
–Vad? –Vad vill du, Georges?
Jag såg er klättra ner från Marias rum.
–Du har skarp syn. –Ja, och en stor mage.
Det är svårt att fylla den med dagens priser.
Ska vi tala nationalekonomi eller har du en poäng?
Poängen är 100 000 franc att handla mat för.
Då kanske min syn blir mindre skarp.
Ja, vi får absolut göra nåt åt din mage.
Sluta! Duktig vovve!
Fin vovve.
Ursäkta mig. Jag var i närheten och...
Oh, min lilla... Jaha, ni har klippt blommor.
Ni måste ha klippt nåt. Det är blod på häcksaxen.
Så märkligt.
Fakta, Hercule! Fakta!
Bakom dem ligger hela väven av empiriska sanningar.
Låt oss undersöka dessa fakta.
Ett: hon hittades med mordvapnet i handen.
Två: mordvapnet hade färskt blod på sig.
Tre: bara hennes fingeravtryck fanns på mordvapnet.
Och fyra: alla Ballons anställda har perfekta alibin.
Nå, Hercule, vad kan vi utläsa av alla dessa fakta?
Gambrelli dödade trädgårdsmästaren Georges.
Din idiot! Bara en novis kan sluta sig till nåt sånt.
–Men fakta... –Miguels mördare dödade Georges.
För att skyla över det första mordet.
Nu vill han lägga skulden på den stackars flickan.
Vem misstänker ni då?
Jag misstänker...alla.
–Det kanske är möjligt. –"Möjligt"? Vad menar du med det?
Jag ägnar mig åt visshet! Jag ska knäcka henne.
Hon ska erkänna att hon skyddar nån och sen avslöja hans identitet.
Det är slut på katt och råtta–leken.
Det blir inga fler diskreta förhör.
För hennes skull och för rättvisans skull.
Jag ska ta till alla medel utom våld för att tvinga det ur henne.
Hon får lida.
Men i slutändan blir hon fri och vi får vår mördare.
–Släppte du henne igen? –Ja.
Ska vi ta hand om det här nu eller måste jag bli sen?
Vi kan inte sparka henne utan anledning.
"Anledning"? Här kryllar av lik. Väntar du på sista akten i "Hamlet"?
Tänker du jämföra vårt hem med en Shakespearetragedi–
–anser jag att Macbeth är mer passande.
Älskling... Min köboll.
Det var madame Ballon. Följ efter henne.
När du vet vart hon ska ringer du mig omedelbart.
Kommissarie Clouseau.
–God kväll, monsieur Ballon. –God kväll.
–Får jag ställa några frågor? –Självklart.
–Några detaljer att klara upp. –Ja. Spelar ni biljard?
Biljard? Ja, jag har spelat en del biljard.
Det brukar bli mer avslappnade och vänliga samtal när man spelar.
–Ta en kö. –En kö.
Den här får duga.
–Märkligt. –En vanlig kö är nog bättre.
–Den där kallas för "kratta". –Just det, krattkön.
Jag föredrar helt klart mer gammalmodiga köer.
Oj! Förlåt mig. Jag ber så hemskt mycket om ursäkt.
Ingen fara. Jag har också knäckt några.
Testa den här. Det är min favoritkö.
Den är utmärkt till krökta stötar.
–Ni hade väl några frågor att ställa? –Ja.
Jag hoppades på att få tala med er fru.
Hon är inte här. Ni missade henne precis.
Hon missade mig precis på uppfarten.
Monsieur Ballon, sa ni inte...
...att ni, på mordnatten...
...anlände från London med flyg klockan elva?
–Jo, varför undrar ni? –Det ställdes in på grund av storm.
Jag anlände tidigare.
Monsieur Ballon, jag påstår att det var ni som mördade Miguel Ostos.
Gör er inte till åtlöje.
Om ni bara kunde...
Så där ja. De här böjda köerna kan skapa problem.
Dra nu.
Ja, jag ogillade Miguel.
Men jag dödar inte folk för att jag ogillar dem.
Jag ber om ursäkt.
Ni känner till flyget så jag berättar allt.
Natten då Miguel mördades bad jag honom att hämta mig kl. 23.00–
–men jag anlände kl. 21.00.
Han var på väg till flygplatsen när jag var på väg hem.
Min fru var ute på middag.
Det gav mig minst en timme ensam i huset.
–För vad? –För Maria.
–Vad? –Förvånar det er?
Då påstår jag, kommissarie Ballon att ni kom hem–
–fann Miguel med Maria Gambrelli–
–och mördade honom i ett rutbrott av vartjuka!
Jag erkänner affären, men att döda för henne...
–Skulle ni döda för hennes skull? –Självklart...inte!
–Det är er stöt. –Ja!
Jag ber om ursäkt, monsieur Ballon. Det blev en liten repa i filten.
Telefon till kommissarie Clouseau.
Jaha. Det är nog till mig.
Ja? Det här är kommissarie Clouseau.
Ja. Om du stannar där kommer jag omedelbart.
Monsieur Ballon, jag måste be er om en tjänst.
Jag ska möta min assistent och har ingen bil.
–Pierre kan köra er. –Utmärkt.
Jag förmodar att partiet är slut. Kan ni ställa undan min kö?
Be Pierre att hämta bilen.
Er bil är redo, monsieur.
Jag ber så mycket om ursäkt, monsieur Ballon.
Besvära er inte med det. Maurice gör det åt er.
Ta bort handen från min rygg.
Tack, monsieur.
Personen som uppfann stället borde genomgå psykundersökning.
Då så... Vi får fortsätta vid ett senare tillfälle.
Det är alltid ett nöje.
Ni borda låta undersöka er arkitekt också.
Madame Ballon är i lägenhet tolv.
Stanna här. Är jag inte ute om tio minuter tillkallar du förstärkning.
–God morgon. –God morgon.
Jag är jakttillsynsman här. Har ni jaktlicens?
Jaktlicens?
Sköt han kråkor?
Han var utklädd till jägare för att hålla uppsikt över Ballons hus.
Ge mig tio män som Clouseau så kan jag ödelägga världen.
–Var är han nu? –Jag vet inte.
När han släppts fick han ett samtal.
Han rusade ut och sa att han fått en ledtråd som löser fallet.
Fallet är redan så löst att det inte gör nåt om han är lös.
–Francois? –Ja, polischefen?
Jag högg precis av mig tummen.
Då så... Du följde alltså efter Maria Gambrelli ut hit?
Hon tog taxi hit. Jag följde henne längs stigen till Camp Sunshine.
–Camp Sunshine? –Ja.
Jag tänkte ringa, men sen såg jag husan Dudu.
–Sa du "längs stigen"? –Ja, men...
Åk till Ballon och leta efter fler ledtrådar.
Jag ska se vad som försiggår här på "Camp Sunshine".
Skynda på. Vi har ingen tid att förlora.
CAMP SUNSHINE HÄLSANS OCH LYCKANS TRÄDGÅRD
God middag.
Jag är kommissarie Clouseau från polisen.
Har ni en gäst här vid namn Maria Gambrelli?
Gambrelli? Ja. Hon checkade in för en timme sen.
Just det. Gambrelli, kl. 11.45.
–Var hittar jag henne? –Hon kan vara var som helst.
–Jag gissar på rekreationsområdet. –Tack.
–Får jag ställa en fråga? –Ja.
Har ni...simmat?
Ja! Hur visste ni det?
Mitt jobb är att veta saker.
Stopp där. Vart tror ni att ni är på väg?
Jag tror inte, jag vet vart jag är på väg.
–Jag ska till rekreationsområdet. –Inte så där.
–Vad sa ni? –Att ni inte går dit så där.
–Jag är kommissarie Clouseau. –God dag! Jag heter Turk.
Jag är här i ett polisärende och letar efter nån.
Först måste ni klä av er.
–Ni är gripen, min herre. –Gripen? Varför då?
För oanständiga yttranden till en polisman.
–Oanständiga? –Ja, och blottning! Har ingen kläder?
–Vad? –Det är ett nudistläger!
–Ett nudistläger? –Just det.
Alla måste klä av sig.
–Alla kläderna? –Ja. Vartenda plagg.
–Ringde ni polisen? –Jag?
–Nån rapporterade ett mord här. –Mord?
–Genomsök området. –En av er mannar är redan här.
–En polis? –Ja. Kommissarie Clouseau.
–Förlåt mig, men jag förstår inte... –Mord?
–Ursäkta mig? –Clouseau.
Här borta!
Fort.
–Det där är Dudu. –Dudu?
–Hon är död. –Död. Dudu.
Upp ur vattnet! Samla ihop alla här!
–Ta hit idioten, om ni hittar honom. –Omedelbart.
Om nån har blivit mördad här, snälla låt det vara Clouseau.
–Vad tar vi oss till? –Vi kan inte åka utan kläder.
Jag fryser. Se här, jag har gåshud.
Clouseau!
–Jag vet hur ni känner... –Det är en mardröm!
–Tänk om de hade hittat oss. –Vad tar vi oss till nu?
Huka er. De ser bara min överkropp.
De kanske tror att jag har varit på stranden.
–Vi kan inte bara köra runt. –Nej.
Nej. Vi kör till min lägenhet så ska jag försöka få in oss.
Vad som än händer, försök hålla er lugn.
–Hon är inte här. –Tyvärr måste jag bekräfta det själv.
Har hon varit borta hela dagen?
Hon åkte härifrån före mig i morse och var inte här när jag kom hem.
–Henri kan bekräfta det. –Henri?
–Förste betjänten. –Får jag tala med Henri?
Han skulle ha kunnat bekräfta det.
Det är bara några kvarter kvar.
Jag förlorar förståndet. Snart börjar jag skrika.
Försök hålla ut.
Behärska er, är ni säll. Behärska er.
Du är fråntagen Gambrelli–fallet och ska anmäla dig i arkivet.
På Martinique! Var där i morgon bitti annars blir du utan pension.
Jag gjorde bara min plikt! Jag har rätt. Det får ni snart se.
Maria Gambrelli är ingen mördare. Det här är nåt personligt.
Ja, ytterst personligt.
Jag hatar dig. Vartenda uns av dig. Ut med dig!
Vill ni att jag ska gå?
Ni gör ett fruktansvärt misstag.
Är Maria Gambrelli inte mördaren, som jag säger–
–skickar ni en oskyldig kvinna till giljotinen.
Ursäkta mig, Francois.
En sak till!
Martinique?
Han är på väg dit.
Hur blir det med de "inflytelserika personer" som ville ha Clouseau?
Vad de än gör med mig är det inte hälften av vad han gjort.
Dessutom tror jag att jag vet vem som begärde honom.
–Ballon. –Ballon?
–Han var otrogen med Maria Gambrelli. –Det är troligt.
Först förstod jag inte varför nån ville ha Clouseau på fallet.
–Det är trots allt ett stort fall. –Varför vill Ballon det?
Det hade han inte velat om han inte skyddade nån.
Om du skyddade nån, vem vore då den perfekte utredaren?
En idiot. En fullkomlig idiot till kommissarie.
–Clouseau? –Självklart.
Blir Gambrelli dömd utsätts Ballon för en stor skandal.
Clouseau var hans försök att undvika en sån skandal.
Men nu är han borta.
Jag känner mig pånyttfödd.
Det är en intressant teori, men tänk om ni har fel.
Det är väldigt osannolikt.
Men tänk om Ballon inte skyddar Gambrelli?
–Tänk om hon är oskyldig. –Absurt.
Men möjligt. Tänk om Ballon skyddar nån annan.
–Eller om Ballon själv är skyldig. –Det är en sadistisk tanke.
Men om vi ponerar för ett ögonblick att ni har fel–
–och Clouseau som är en fullblodsidiot har rätt.
–Det skulle krossa mig. –Det tål att tänkas på.
–Francois? –Ja, polischefen?
–Kan ni kalla hit en läkare? –Mår ni inte bra?
Jag har råkat hugga mig själv med en brevöppnare.
Kato, din dåre! Släpp mig!
Vad gör du, Kato? Inte nu!
Kato, släpp mig din dåre.
–Hos kommissarie Clouseau. –Ge mig telefonen, idiot!
Kommissarie Clouseau.
Det här är polischefen. Du är återinsatt på Gambrelli–fallet.
Kato, jag är återinsatt på fallet.
Nu riggar vi fällan och griper mördaren.
Jag ska visa att Maria Gambrelli inte är skyldig till mord.
Hallå? Kommissarie Clouseau här. Koppla mig till min assistent.
Jag skäms, Kato. Jag glömde självförsvarets regel.
Förvänta dig alltid det oväntade.
En mördare kunde ha mördat mig.
Du måste lära dig att anfalla mig när jag minst förväntar mig det.
Visa ingen pardon. Har du förstått?
Hercule? Det här är Clouseau. Jag är återinsatt på fallet.
Just det! Släpp Maria Gambrelli–
–och boka ett bord i kväll kl. 20.00 på Café Olé.
Kato, packa upp allt och ta fram min nya blå kostym.
Jag ska ta en varmt bad och planera min strategi.
Han släppte henne igen.
Och han ska äta middag med henne.
Varenda tidning i Paris skriver om det.
Inklusive Christian Science Monitor och han berättade allt.
Han påstår att hon skyddar sin älskare.
Han vill lura fram honom genom att göra honom svartsjuk.
Svartsjuk! Vilket dumhuvud! Vilken narcissist!
Han driver kriminalvetenskapen tillbaka till medeltiden.
–Och jag kan inte göra nåt. –Varför inte?
Varför inte? Tänk om han har rätt.
–Vad händer då? –Då är min karriär över.
Förnuft och rationalitet åker ut och galenskapen tar över.
–Slappna av. –Slappna av? Med Clouseau där ute?
Fortsätter ni ge såna råd får ni hitta en bra psykoanalytiker.
–Lägg er ner. –Ska jag lägga mig ner?
Slappna av? Tror ni inte att jag vill slappna av?
Jag skulle ge min högra arm för en natts sömn.
Jag har inte sovit på tre dygn.
Jag har bara ätit ett kycklinglår sen i onsdags.
Jag är på väg att få ett nervöst sammanbrott.
Se på mitt öga. Tidigare hade jag ett bra öga. Nej, två.
Nej, mitt enda hopp är att bli av med Clouseau.
Jag måste göra mig av med Clouseau.
Vad är det?
Jag tänker inte gå före dig upp, din snuskhummer.
–Kom igen nu. –Jag ska bara låsa upp dörren.
Spräckte du byxorna för att lura in mig i din lägenhet?
–Det här är min lägenhet. –Jag vet att det är din lägenhet.
–Vad sägs om att bli lite lurad? –Inget lurande här inte.
Lu–lu–lu–lura.
Vet du vad? Jag vet att det är din lägenhet.
Men det hjälper dig inte.
–Varför hjälper det mig inte? –För att...
–Som svar, herr kommissarie... –Jacques Clouseau heter jag.
Jag har slutat med sex.
–Vilken usel timing. –Jag har slutat med sex.
–Lova mig en sak. –Vad, älskling?
Att du inte röker efteråt.
Det svär jag på som officer och gentleman.
–Och som polis. –Polis...
–Jacques? –Ja, älskling?
–Bär mig. –Visst, min älskling.
–Jacques? –Ja, älskling?
–Jag lovade att aldrig... –Förlåt.
Jag lovade att aldrig mer göra det.
–Jag måste vara stark. –Ja, älskling.
Vi får alla betala för våra synder.
Kan du öppna dörren, älskling. Den som väntar på nåt gott väntar...
–Oj! –Älskling!
Min älskade. Min underbara älskling.
Älskling, vi tar...
Jacques? Det kanske är nåt viktigt.
–Vad kan vara mer viktigt än det här? –Jacques, se vad du gör.
–Klänningen är snyggare så. –Öppna dörren, älskling.
–Det är nog viktigt. –Försvinn inte.
–Älskling? Skynda dig. –Skynda mig? Absolut.
–Älskling? –Jag kommer min underbara älskling.
Det var märkligt.
–Älskling! –Min älskling!
Det här är för mycket för en enkel polis.
–Kom hit, älskling. –Åh, min älskling.
Vänta lite... Vänta, älskling. Vänta.
Byxorna... Min älskling.
–Du är vacker! Som en liten brosch. –Som en brosch?
–Som en liten vad? –Du är så vacker.
Vad? Kato, din dåre!
Kato!
Jacques! Hjälp!
–Jacques! –Det är ingen fara! Det är bara Kato!
Den stackars dåren.
Jacques! Jacques! Jag dödade honom!
Oroa dig inte! Han mår bra, älskling.
Inget kan störa oss nu.
"Döden följer i kommissarie Clouseaus fotspår."
Fyra personer: en dörrvakt, två gäster och en kosack.
–Det är beklagansvärt. –Beklagansvärt?
Med Ballon–morden är vi uppe i åtta!
Det bevisar vad jag alltid har sagt.
Vad du har sagt gör dig till vår störste profet–
–sen Custer sa att han skulle omringa indianerna.
–Maria Gambrelli dödade inte de fyra. –Vilka fyra?
De sista fyra. Nån annan dödade dem. Jag var med henne.
Det är samme man som dödade de första fyra.
–En dörrvakt och en kosack? –Oskyldiga.
Lyckligtvis missade han mig.
–"Lyckligtvis" är inte rätt ord. –Min teori stämmer.
Av missriktad lojalitet vägrar Gambrelli att avslöja sin älskare.
Han dödar hellre än förlorar henne.
Menar du att Maria Gambrelli skyddar sin före detta älskare–
–och att han dödade åtta personer av svartsjuka?
Han fick ju Gambrelli att framstå som mördare!
–Han är fullkomligt vansinnig. –Hur förklarar du husan?
Var han svartsjuk på henne?
Han kanske misstog henne för en man.
–Misstog? På ett nudistläger? –Ingen är perfekt.
–Dumhuvud! –Polischefen.
–Jag griper mördaren innan kvällen. –Vad?
–Jag har en plan. –Vad för plan?
En plan som omöjligt kan misslyckas.
Glöm inte att exakt klockan åtta–
–slår du av strömbrytaren när jag ska avslöja mördaren.
–I fem sekunder. –Inte längre.
Precis länge nog för att ge mördaren chansen att lämna rummet.
Nu synkroniserar vi våra klockor.
Om sju sekunder är hon exakt...
...14.43.
–14.43? –Er klocka har stannat.
–Min är 19.46. –Just det, 19.46.
–Nej. Nästan 19.47. –Ja, 19.47.
Synkroniserar vi på 19.47?
–Det sa du ju? –Jag sa att hon nästan var...
Hon är 19.47 om 10 sekunder.
–Min är 10 sekunder efter 19.47. –Ställ om den.
–Okej. –Fem sekunder.
–Fyra, tre, två, ett, nu! –Fyra, tre, två, ett...
Märkligt. Den andra visaren rör sig inte.
–Den tickar. –Nu rör den sig.
Ja, det gör den. Det vet jag. Det ser jag.
Nu är min 19.47 och 23 sekunder.
Då synkroniserar vi på 19.47 och en halv.
–Fem, fyra, tre... –Fem, fyra, tre...
...två, ett, nu!
–Min klocka har stannat. –Har din stannat?
Så märkligt. Den stannade helt.
–Ta min klocka. –Men ni då?
–Jag pratar tills ljuset släcks. –Vi är inte synkroniserade.
Det är ingen fara. Jag hittar på nåt.
Det var vänligt, men ni behöver inte stå upp. Slå er ner.
Ni undrar säkert varför jag bad er komma.
Det är olägligt i vilket fall som helst.
Middagen serveras kl. 21.00 och ni stör.
Jag ska inte uppta mycket av er tid, monsieur Ballon.
Er klocka har stannat, monsieur Ballon.
Ja, men hon är exakt 19.50.
Den går långsamt. Hon är 19.52.
Nej, älskling. Min klocka går inte en sekund fel sen du gav mig den.
Jag gav dig inte den.
Min är 19.55, monsieur.
–Min också. –Båda era går för snabbt.
Jag ska bevisa att min går rätt.
Kan ni ge mig korrekt tid, tack? 19.54. Tack.
Ja?
–Det är till er, kommissarien. –Jaha, till mig.
–Ja? –Hur mycket är klockan?
–Er klocka har stannat. –Var är du?
I källaren. Telefonisten ringde det här numret.
Hur släcker jag kl. 20.00 om jag inte har rätt tid?
–Hon är 19.54. –Hon är 55 nu.
Men jag vet ändå inte när hon är 20.00.
–Räkna. –Vad?
Räkna.
Räkna! Menar ni sekunderna?
Det stämmer utmärkt. Våga inte ringa hit igen.
Då så...
Då ska jag berätta för er...
...varför jag sammankallade er alla här i kväll.
En av er är en mördare.
...36, 37, 38, 39...
Innan jag namnger mördaren ska jag lägga fram de fakta–
–som ledde mig till hans eller hennes identitet.
Natten då chauffören...
När chauffören mördades... Vad hette han? Migwell.
–Nej, Miguel. –Migwell.
–Den här italienaren... –Han var spanjor.
Spanjoren, Mingwell, var rasande på Maria Gambrelli.
Han slet av hennes klänning under ljudlig protest.
–Aj! Min fot! –Jag ber så hemskt mycket om ursäkt.
Jag såg inte henne där. Förlåt.
Han slet av henne klänningen och i det ögonblicket öppnades dörren–
–och nån sköt honom.
Maria såg inte mördaren för att hon var medvetslös.
Hon var medvetslös för att hon hade fått en dönk i huvudet.
–En vad? –En dönk.
Hon kan bara ha fått en sån dönk på ett sätt.
Hon träffades i huvudet av handtaget på garderobsdörren.
Nån gömde sig i garderoben.
När personen öppnade fick hon en dönk i huvudet.
Kom till poängen, kommissarien.
–Bråka inte med... –Aj! Klumpiga dumhuvud!
Förlåt mig! Jag är hemskt ledsen.
Aj! Vilka fjädrar!
Jag kommer Maria, min älskling.
Var försiktig, monsieur!
Hota mig inte. Jag är karateexpert.
Mina händer är dödliga vapen.
Då så...
Jag skulle gärna vilja veta varför ryktena...
–Vad hände? –Du trillade av soffan, din dumma...
Jag vet att jag trillade av soffan!
Allt jag gör är välplanerat, madame! Det vet jag.
Då så...
Vad pratade jag om?
Hör nu, dagdömande dåre. Lyssna när jag talar.
Ni lyssnar inte.
Jag hörde vartenda ord, monsieur.
–Kan ni berätta vad jag sa? –Ni talade om garderoben.
Ja?
Dörren öppnades och Maria fick ett slag i huvudet.
Därav slöt ni er till att nån gömt sig i garderoben.
Hon fick en döns i... – Lyssna nu.
Nästa gång testar jag er utan varning så var uppmärksam!
–Ja, monsieur. –Då så...
Personen i garderoben öppnade dörren och slog Maria medvetslös.
Mannen i garderoben hade anledning att vara i garderoben.
–Hur vet ni att det var en man? –Vi fann hans fingeravtryck.
Det var era fingeravtryck.
Det är mitt hus. Jag är ofta där.
–Varför då? –Senast för malar.
–Mölar? –Malar.
–Maria klagade på mörlar. –Mörlar?
Stämmer det att du klagade på mörlar?
–Ja, jag klagade på malar. –Jaha! Menar du mölar?
Flygande mölar? Självklart!
Vad jag inte förstår är varför i ett så stort hushåll–
–frågan om mölar tas upp med monsieur Ballon.
Varför inte en betjänt eller en mölutrotare?
Vi bortser från det för tillfället.
Vi fokuserar på en annan sorts utrotare.
...212, 213, 214...
Maria Gambrelli har nu insett att det var ett misstag–
–men hon är inte en kvinna som har en affär och avslöjar med vem.
Vi kan inte klandra henne. Hon tror inte att han är en mördare.
Men han är inte bara en mördare.
Han såg hellre Maria bli avrättad än att förlora henne till nån annan.
Han gömde sig i garderoben när hon och spanjoren kom.
Han sköt spanjoren och satte vapnet i Marias hand.
–Ni vet inte vad ni talar om. –Benjamin... Håll tyst!
–Ville ni säga nåt, monsieur Ballon? –Han har inget att säga.
–Nej, men det har hon. Fråga henne! –Hur vågar du?
–Hon var otrogen med min make! –Lögnare!
Gorma på! Din make var otrogen med min fru!
–Tack, Pierre. –Du då?
Du och Simone?
Du och Georges, då?
Du dödade honom. Du var i växthuset!
–Varför skulle jag döda Georges? –För att ni hade en affär.
Du dödade honom för att han var med madame!
–Jag såg dig döda Dudu! –Lögnare!
–Varför skulle jag döda Dudu? –För att du upptäckte...
Du upptäckte att hon hade en affär med Pierre.
Du och Dudu utövade ju utpressning mot madame.
Hon sa att hon såg madame döda Miguel!
Omöjligt!
Georges såg monsieur Ballon klättra ut ur Marias rum!
Jag var i garderoben.
Min fru ville ta mig på bar gärning och sköt Miguel.
–Jag satte pistolen i Marias hand. –Ni är gripen!
–Lägg er inte i det här. –Din hycklare!
Vad har du att säga om Henri? Du dödade honom!
–Varför skulle jag döda honom? –Ni är gripen.
Jag såg dig släpa in kroppen i Marias rum.
–Varför skulle jag döda Henri? –Det är ingen fara.
...298, 299.
Tänd ljuset, Hercule!
Skynda på!
Släpp in mig, Benjamin!
Nej!
Nej! Kom tillbaka era dårar! Kom tillbaka!
–Stoppa dem, Clouseau! Bomben! –Vad?
Bömben?
–Den var ämnad för dig. –Vad menar ni?
Dörrvakten, gästerna, kosacken och nu sex oskyldiga till.
Alla var mördare utom Maurice som var utpressare.
–Jämfört med dig var de helgon. –Vad gör ni, polischefen?
–Jag hatar dig. –Snälla ni.
–Jag hatar dig! –Vad gör ni? Släpp mig.
Släpp mitt ben, polischefen!
–Hercule! Få bort honom! –Polischefen!
Polischefen! Mitt ben!
Polischefen!
Jacques.
Jacques? Är allt bra?
Det är över nu, älskling. Du är fri.
Jacques!
Text: Gustaf Lundskog www.sdimedia.com