ET SKUDD I MØRKET
Politimester Dreyfus.
Ja, elskede.
Jeg skulle til å ringe deg. Jeg kommer.
Jeg har osten og vinen.
Hva?
Elskede, gi barna et kyss fra meg. Vent litt.
–Ja? –Din kone er på den andre linjen.
Si at jeg er utenbys.
Ja, elskede. Jeg er der om 20 minutter.
Monsieur Dreyfus! Det er katastrofe.
Det rapporteres om skyting ved Chateau de la Pierre Blanche.
–Monsieur Ballon. –Ballon? Millionæren?
–Det er katastrofe. –Nei.
–Selve skytingen er ingen katastrofe. –Ikke?
Da rapporten kom, visste vi bare at noen hadde blitt skutt og hvor.
Jeg forsto ikke før ganske nylig at det var Ballon.
–Jaha? –Jeg begikk en forferdelig tabbe.
Hvem ga du saken til?
–Clouseau. –Herregud!
–Førstebetjent Clouseau. –God kveld.
–Hva heter du? –Mitt navn er Henri LaFarge.
Skriv det ned.
–Er du butleren? –Jeg er sjefsbutleren.
Stryk "Butler" og skriv "Sjefsbutler."
Her er Monsieur Ballon.
Monsieur Ballon, hvilken ære.
Unnskyld meg. Jeg er førstebetjent Clouseau.
Unnskyld antrekket, jeg var ute for en mindre ulykke.
Vil du låne en morgenkåpe eller noe?
Nei da. Jeg er bare litt fuktig. Det tørker snart.
Monsieur Ballon, du rapporterte om en skyteepisode.
–Maurice gjorde det. –Maurice?
Ja, han vokter Maria.
Jeg var på flyplassen og ankom nettopp.
Selvsagt, selvsagt. Ikke noter noe. Jeg løser dette på noen sekunder.
Vil du undersøke liket?
–Det ville være en stor fornøyelse. –Bli med meg.
–Er du Maurice? –Ja, monsieur.
Monsieur Ballon sa at du voktet noen.
Denne pennen er nylig blitt avfyrt.
–Hvem er du? –Maria Gambrelli.
–Jeg er førstebetjent Clouseau. –God dag.
–Let videre. Hva gjør du? –Tar pistolen, førstebetjent.
–Det er min pistolpenn. –Vet det.
Ta fram din egen pistolpenn. Dette er min penn.
Ikke let her inne. Let der ute.
–Hva sa du? –Ingenting, monsieur.
Du kan gå.
Da skal vi se.
Jaha... Vær så vennlig.
–Fant du liket? –Ja, monsieur.
Var dere venner?
–Vet du hvem som drepte ham? –Jeg har ingen anelse.
Hun drepte ham.
Det er ikke sant.
–Hun lyver. –Pass deg.
–Jeg hørte fire skudd. –Du hørte fire skudd. Du så ikke...
–Unnskyld. Du så ikke fire skudd. –Nei, monsieur.
Da vet du ikke hvem som skjøt de fire skuddene.
–Døren var låst fra innsiden. –Hva beviser det?
Jeg fant Miguel der du ser ham, og Maria med pistolen i hånden.
–Med pistolen i hånden? –Fortsatt rykende.
Du holdt i pistolen?
–Den var fortsatt rykende? –Jeg tror det.
Men jeg vet ikke hvordan den havnet der.
–Absurd. –Det avgjør jeg.
–Du tror vel ikke... –Jeg tror på alt.
Og jeg tror ikke på noe. Jeg mistenker alle.
Og jeg mistenker ingen.
Jeg samler inn fakta og undersøker ledetråder.
Før dere vet ordet av det, er saken løst.
Her er mye som øyet ikke oppfatter.
–Hva sa du? –Ingenting, monsieur.
–Da så. Du kan gå nå. –Ja, monsieur.
Men ikke prøv å forlate oss.
–Alle i husstanden er mistenkte. –Ja, monsieur.
Fortell nå hva som skjedde.
Han hadde problemer med knappene på kjolen min.
Så merkelig. Det er ingen knapper på kjolen.
Det er fordi han hadde problemer med dem.
Han rev av meg kjolen.
–Overfalt han deg? –Nei.
Jeg ville ha hjulpet, men han var utålmodig.
Det ligger nok knapper overalt.
Han var så impulsiv. En lidenskapelig spanjol.
–Så han rev av deg kjolen? –Ja.
Plutselig åpnet noen døren, og Miguel kastet seg opp og...
Så husker jeg ikke mer før Maurice fant meg med pistolen.
Du må unnskylde meg, men det er noe jeg ikke forstår.
Hva er det du ikke forstår?
Jeg forstår ikke når du sier at du ikke husker.
–Jeg antar jeg var bevisstløs. –Bevisstløs?
–Jeg har en kul. –En kul? Hvor?
Får jeg se? Ja.
Jeg vet ikke hvordan jeg fikk den.
–For en fantastisk parfyme. –Det er badeolje.
Noen må ha slått meg ned.
Du har fått en mild hjernerystelse.
–Du har krem på nesen. –Hva? Det er ingenting.
Du er våt. Regner det?
Min dumme sjåfør parkerte for nær fontenen.
Du bør skifte straks. Du kan dø av lungebetennelse.
Det er mulig, men slik er livets praktfulle skuespill.
Vi politifolk må tåle mye i løpet av vår yrkesutøvelse.
Ting som man normalt ikke ville tolerere.
La oss ta en røyk. Det roer nervene.
Det gjør en også mer klartenkt.
–For en fantastisk parfyme du har. –Det er ikke parfyme, men badeolje.
–Den er nydelig. –Takk.
Jeg kjenner fortsatt duften.
–Hva snakket vi om? –Kulen min.
Nettopp. Kulen du fikk da noen slo deg.
–La oss anta at noen slo deg. –Hva ellers kan ha skjedd?
Vi i politiet antar noe først, så etterforsker vi.
Det er slik vi jobber. Var det motsatt...
Det er litt innestengt her.
–Frakken din! –Ja, den er min.
–Den brenner! –Hva?
Frakken min brenner!
Herregud! Jeg brenner!
Clouseau?
Han falt ut gjennom vinduet!
Clouseau?
Er du uskadd?
Ja... Fullstendig uskadd.
I så fall kan du dra hjem.
–Dra hjem? –Du er blitt avløst.
–Avløst? –Jeg overtar. God natt, Clouseau.
God natt, politimester.
–Unnskyld meg, førstebetjent. –Idiot!
Flaks jeg undertrykte refleksen. Jeg kunne drept deg med et karateslag.
Idiot!
Din klossethet betyr at jeg tar deg av saken.
Kjør tilbake til byen.
–Når får jeg rapporten? –I morgen tidlig.
Flott. Unnskyld meg.
–Monsieur Ballon? –Ja.
–Jeg er politimester Dreyfus. –Hvor er førstebetjent Clouseau?
–Jeg overtar etterforskningen. –Jaha.
Vi skal unngå å forstyrre deg og madame Ballon.
Navnet Ballon skal ikke få figurere i sladrepressen.
Han var merkelig, men jeg likte ham.
–Jeg mener Clouseau. –Jaha... Han er...
Han er en ekstraordinær mann.
Førstebetjent Clouseaus residens. Et øyeblikk.
Politimester Dreyfus.
–Førstebetjent Clouseau. –Kom hit øyeblikkelig.
–Du overtar Gambrelli–saken. –Gambrelli?
Maria Gambrelli. Hushjelpen som drepte sjåføren.
Jaha! Maria Gambrelli, hushjelpen!
Jeg kommer med det samme.
Kato, jeg fikk tilbake saken.
Maria Gambrelli er vakker... Nei, uskyldig!
Bra trening i dag, Kato. Du blir bedre.
Bedre og bedre for hver dag.
Fakta, Hercule, fakta.
Kun fakta er relevant.
Uten dem er kriminalvitenskapen intet annet enn en gjettelek.
Lytt og lær, Hercule.
Da skal vi se. Fakta i denne saken er:
Sjåførens kropp ble funnet i hushjelpens soverom. Fakta!
Dødsårsaken var fire kuler i brystkassen. Fakta!
Kulene ble avfyrt på kloss hold, fra en Baretta, kaliber .25. Fakta!
Maria Gambrelli ble funnet med våpenet i hånden. Fakta!
Drapsvåpenet var registrert i avdøde Miguel Ostos navn.
Det pleide å ligge i hanskerommet på monsieur Balllons Rolls–Royce. Fakta!
Flere av husstandens ansatte har vitnet om at Miguel Ostos slo...
Vær forsiktig! Du brakk pekestokken min. Hva skal jeg peke med nå?
Har vitnet om at Miguel Ostos ofte slo Maria Gambrelli.
Endelig har vi monsieur og madame Balllons edsvorne utsagn,–
–samt alle husstandens ansatte, som hver og en har perfekte alibier.
Hva er da den uunngåelige konklusjonen på dette, Hercule?
Maria Gambrelli drepte sjåføren.
Hva? Din idiot! Ikke mulig. Hun beskytter noen.
–Vet du det? –Instinktivt.
–Men fakta, da? –Du glemmer det viktigste: motivet.
–Han slo henne. –Han var spanjol.
–Han rev av henne kjolen. –Og?
Ville du drepe noen som rev av deg kjolen?
–Sannsynligvis ikke. –Selvsagt ikke.
Nei, nei...
Det er ikke den ringeste tvil, Hercule.
Maria Gambrelli beskytter utvilsomt en annen.
Finn den personen, og man finner morderen.
Jeg skal finne morderen før dagen er over.
Maria Gambrelli skal fortelle meg hvem det er.
–Hva sa du? –Ingenting.
Jeg forstår... Greit.
Det var alt, Hercule.
Jeg forstår virkelig ikke hvorfor du satte Clouseau på saken igjen.
Det er et godt spørsmål som fortjener et svar.
Det jeg forteller nå må ikke under noen omstendigheter komme ut.
Klokken seks i morges fikk jeg en telefon fra en overordnet.
Jeg ble informert om at flere svært innflytelsesrike personer–
–ville at Clouseau skulle arbeide videre med saken.
–Jeg ble nødt til å adlyde ordre. –Utrolig.
Forteller jeg hvem som ringte, ville du innse hvor utrolig det er.
–Men hvorfor? –Godt spørsmål. Jeg kan ikke svare.
De har hentet Gambrelli.
"Sett deg ned, miss Gambrelli."
Hvor befant...
God morgen.
–God morgen, miss Gambrelli. –God morgen.
–Har du sovet godt? –Nei.
–Fantastisk. –Man sover ikke godt i fengsel.
Gjør man ikke det? Nei, selvsagt ikke!
Det må vi gjøre noe med, vel?
Dumme boks. Uansett... Jeg må stille noen spørsmål.
–Kan jeg røyke? –Ja, selvsagt.
–Du kan ta en av mine. –Takk.
–Du kan ta en av mine. –Jaha... Takk.
–Det var veldig snilt av deg. –Det går bra.
–Tillat meg. –Takk. Den andre veien.
De smaker vondt når man gjør sånn.
Da så...
–Sitter du bekvemt? –De burde ha slike stoler i fengslet.
Ja. Hvis jeg ikke husker feil, er møblene ganske elendige.
Man kan like gjerne sitte på gulvet.
Det er på høy tid at noen gjør noe med det. Syns du ikke?
Jeg skal gjøre noe med det umiddelbart.
Sett meg over til fengselsdirektøren straks.
Iblant må man omgå byråkratiet og gå direkte til kilden.
Fengsel er ille nok uten ukomfortable møbler.
Ja! Fengselsdirektør, dette er førstebetjent Clouseau.
Når vil dere gjøre noe med de fæle møblene deres?
Vi er ingen villmenn, og dette er ikke middelalderen.
Du driver et fengsel, ikke et torturkammer.
Der fikk han seg en tankevekker.
Jeg foreslår at du vurderer det.
Skal man håndtere moderne forbrytere, trengs det moderne metoder.
Man kan ikke drive et moderne fengsel uten moderne møbler.
Ja. Det er min mening.
Du også, fengselsdirektør.
Ekle svin.
Du er ulik andre politimenn.
Din mappe.
Jeg låser alltid inn mine viktige dokumenter.
Man kan aldri være forsiktig nok.
Da skal vi se... Her har vi... Oi.
Unnskyld meg. Det var virkelig dumt gjort.
Da så...
Miss Gambrelli, din mappe inneholder svært interessante fakta.
Det virker som om du har kjent Miguel Ostos i ganske lang tid.
–Elsket du ham? –Ja.
–Elsket du mannen som voldtok deg? –Som gjorde hva?
Vitneutsagn fra gartneren Georges Duval.
Han påsto at du sa: "Spanjolen som voldtok meg i min fars eng."
–Han voldtok meg ikke. –Tvang han seg ikke på deg?
Jeg snublet i en rot.
Jeg grep tak i Miguel for ikke å falle,–
–men da falt vi begge.
Jeg gråt litt etterpå, men ikke fordi jeg angret på noe.
Det var noe han sa til meg.
–Fornærmet han deg? –Nei.
Han tente en sigarett, tok en lang blås, og...
Hvorfor røyker menn etterpå?
Ikke rart tobakksselskapene blir rike.
Det hadde jeg faktisk aldri tenkt på tidligere.
I går natt skulle bli vår siste. Det var over.
–Tenkte du å forlate ham? –Nei! Han forlot meg, stakkar.
Han var i elendig humør.
Først bablet han på spansk, så gråt han.
–Han brøt sammen og gråt. –Sier du det.
Da jeg prøvde å trøste ham,–
–rev han av meg klærne og bannet som en galning.
Jaha... Veldig merkelig.
Veldig merkelig.
Det er noe jeg ikke forstår... Ostos skulle forlate deg.
Men du sier selv at han oppførte seg som en sjalu galning.
Jeg trodde at hvis han forlot meg, ville han lide...
...hvis han trodde at jeg var alene...
...så jeg sa at jeg hadde truffet en annen.
Det var løgn. Jeg innrømmer det.
Men det var bare for hans eget beste.
–Jeg ber om unnskyldning. –Det er ingen fare overhodet.
–Dumme skredder. –Dressen er fin.
Ta det med ro. Med noen sting blir den som ny.
Miguel? Nei! Hercule?
–Må jeg tilbake til fengselet? –Dessverre må du det.
Men ikke gi opp håpet.
–Hva vil du? –Du ba meg komme.
Selvsagt ba jeg deg komme!
–Adjø. –Adjø, min elsk...miss Gambrelli.
Det er ingen tvil om at hun beskytter noen.
Tror du at du kan bryte henne ned?
Med nok tid ville hun spise av hånden min.
Det haster. Vi må ta ham før han forlater landet.
–Men du vet jo ikke hvem han er. –Hun fører meg til ham.
–Løslat henne. –Løslat?
Hun fører meg ikke dit fra fengslet.
–Men politimester Dreyfus... –Jeg tar på meg det fulle ansvaret.
Løslat henne umiddelbart. Jeg pågriper skurken innen et døgn.
Få meg løs. Fort, før jeg skriker.
Nå har jeg Afrika på hånden.
Fine ballonger.
Har du tillatelse til å selge ballonger?
Tillatelse?
–Ja? –God morgen, monsieur.
God morgen, Georges. Kan jeg hjelpe deg med noe?
Ja, og kanskje jeg kan hjelpe deg med noe.
Hva skulle det være?
–Husker du drapsnatten? –Er det et retorisk spørsmål?
–Hva? –Hva vil du, Georges?
Jeg så deg klatre ned fra Marias værelse.
–Du har skarpt syn. –Ja, og en stor mage.
Det er vanskelig å fylle den med dagens priser.
Skal vi snakke nasjonaløkonomi, eller har du et poeng?
Poenget er 100 000 francs til å handle mat for.
Da blir kanskje synet mitt mindre skarpt igjen.
Ja, vi må absolutt gjøre noe med magen din.
Slutt! Flink bisk!
Fin bisk.
Unnskyld meg. Jeg var i nærheten og...
Å, min lille... Jaså, du har klippet blomster.
Du må ha klippet noe. Det er blod på hagesaksen.
Så merkelig.
Fakta, Hercule! Fakta!
Bak dem ligger hele veven av empiriske sannheter.
La oss undersøke disse fakta.
En: hun ble funnet med drapsvåpenet i hånden.
To: det var ferskt blod på drapsvåpenet.
Tre: kun hennes fingeravtrykk fantes på drapsvåpenet.
Og fire: alle Balllons ansatte har perfekte alibier.
Nå, Hercule, hva kan vi lese av alle disse fakta?
Gambrelli drepte gartneren Georges.
Din idiot! Bare en novise kan trekke en slik konklusjon.
–Men fakta... –Miguels morder drepte Georges.
For å dekke over det første drapet.
Nå vil han legge skylden på den stakkars jenta.
Hvem mistenker du da?
Jeg mistenker...alle.
–Det er kanskje mulig. –"Mulig"? Hva mener du med det?
Jeg forholder meg til visshet! Jeg skal bryte henne ned.
Hun skal tilstå at hun beskytter noen, og så røpe identiteten hans.
Det er slutt på katt og mus–leken.
Det blir ingen flere diskrete avhør.
For hennes skyld, og for rettferdighetens skyld.
Jeg skal ty til alle midler, utenom vold, for å tvinge det ut av henne.
Hun vil lide.
Men til slutt blir hun fri, og vi får morderen vår.
–Løslot du henne igjen? –Ja.
Skal vi ordne dette nå, eller må jeg bli sen?
Vi kan ikke sparke henne uten grunn.
"Grunn"? Her kryr det av lik. Venter du på siste akt i "Hamlet"?
Sammenlignes vårt hjem med en Shakespearetragedie,–
–formoder jeg at Macbeth er mer passende.
Elskede... Min køball.
Det var madame Ballon. Følg etter henne.
Når du vet hvor hun skal, ring meg umiddelbart.
Førstebetjent Clouseau.
–God aften, monsieur Ballon. –God kveld.
–Får jeg stille noen spørsmål? –Selvsagt.
–Noen detaljer å klare opp. –Ja. Spiller du biljard?
Biljard? Ja, jeg har spilt en del biljard.
Det pleier å bli mer avslappede og vennlige samtaler når man spiller.
–Ta en kø. –En kø.
Denne får duge.
–Merkelig. –En vanlig kø er nok bedre.
–Den der kalles for "rekehode". –Å ja, rekehode–kø.
Jeg foretrekker helt klart mer gammeldagse køer.
Oi! Unnskyld meg. Jeg ber så veldig mye om unnskyldning.
Ingen fare. Jeg har også knekt noen.
Prøv denne. Det er min favorittkø.
Den er utmerket til krumme støt.
–Du hadde vel noen spørsmål å stille? –Ja.
Jeg håpet på å få snakke med din kone.
Hun er ikke her. Du unngikk henne.
Hun unngikk meg i oppkjørselen.
Monsieur Ballon, sa du ikke...
...at du, på drapsnatten...
...ankom fra London med fly klokken elleve?
–Jo, hvorfor spør du? –Det ble innstilt på grunn av uvær.
Jeg ankom tidligere.
Monsieur Ballon, jeg påstår at det var du som drepte Miguel Ostos.
Ikke vær latterlig.
Hvis du bare kunne...
Sånn ja. Disse bøyde køene kan skape problemer.
Dra nå.
Ja, jeg mislikte Miguel.
Men jeg dreper ikke folk fordi jeg misliker dem.
Om forlatelse.
Du kjenner til flyet, så jeg forteller alt.
Natten da Miguel ble drept, ba jeg ham hente meg kl. 23.00,–
–men jeg ankom kl. 21.00.
Han var på vei til flyplassen da jeg var på vei hjem.
Min kone var ute på middag.
Det ga meg minst én time alene i huset.
–For hva? –For Maria.
–Hva? –Forbauser det deg?
Da påstår jeg, førstebetjent Ballon at du kom hjem,–
–fant Miguel med Maria Gambrelli–
–og drepte ham i et "rutbrudd av jalusi"!
Jeg innrømmer affæren, men å drepe for henne...
–Ville du drepe for hennes skyld? –Selvsagt...ikke!
–Det er ditt støt. –Ja!
Jeg beklager så mye, monsieur Ballon. Det ble en liten ripe i teppet.
Telefon til førstebetjent Clouseau.
Å ja. Det er nok til meg.
Ja? Dette er førstebetjent Clouseau.
Ja. Hvis du blir der, kommer jeg umiddelbart.
Monsieur Ballon, jeg må be deg om en tjeneste.
Jeg må møte min assistent, og har ingen bil.
–Pierre kan kjøre deg. –Utmerket.
Jeg formoder at partiet er slutt. Kan du sette bort køen min?
Be Pierre hente bilen.
Din bil er klar, monsieur.
Jeg ber så meget om unnskyldning, monsieur Ballon.
Ikke bekymre deg over det. Maurice gjør det for deg.
Ta bort hånden fra ryggen min.
Takk, monsieur.
Personen som oppfant stedet, bør få foretatt en mentalsjekk.
Vel... Vi får fortsette ved en senere anledning.
Det er alltid en fornøyelse.
Din arkitekt bør også bli undersøkt.
Madame Ballon er i leilighet tolv.
Bli her. Er jeg ikke ute om ti minutter, tilkaller du forsterkning.
–God morgen. –God morgen.
Jeg er viltoppsynsmann her. Har du jaktlisens?
Jaktlisens?
Skjøt han kråker?
Han var utkledd som jeger for å holde oppsikt over Balllons hus.
Gi meg ti menn som Clouseau, så kan jeg ødelegge verden.
–Hvor er han nå? –Jeg vet ikke.
Da han ble løslatt, fikk han en telefon.
Han styrtet ut og sa han har fått en ledetråd som løser saken.
Saken er allerede så løst at det ikke gjør noe om han er løs.
–Francois? –Ja, politimester?
Jeg kuttet nettopp av meg tommelen.
Altså... Du sa at du fulgte etter Maria Gambrelli ut hit?
Hun tok taxi hit. Jeg fulgte henne langs stien til Camp Sunshine.
–Camp Sunshine? –Ja.
Ville ringe, men så så jeg hushjelpen Dudu.
–Sa du "langs stien"? –Ja, men...
Dra til Ballon og let etter flere ledetråder.
Jeg vil se hva som foregår her på "Camp Sunshine".
Skynd deg. Vi har ingen tid å miste.
CAMP SUNSHINE HELSENS OG LYKKENS HAGE
God ettermiddag.
Jeg er førstebetjent Clouseau fra politiet.
Har du en gjest her ved navn Maria Gambrelli?
Gambrelli? Ja. Hun sjekket inn for en time siden.
Ja. Gambrelli, kl. 11.45.
–Hvor finner jeg henne? –Kan være hvor som helst.
–Jeg gjetter på rekreasjonsområdet. –Takk.
–Kan jeg spørre om noe? –Ja.
Har du...svømt?
Ja! Hvordan visste du det?
Min jobb er å vite ting.
Stopp der. Hvor tror du at du skal?
Jeg tror ikke, jeg vet hvor jeg skal.
–Jeg skal til rekreasjonsområdet. –Ikke sånn.
–Hva sa du? –At du ikke går dit sånn.
–Jeg er førstebetjent Clouseau. –Morn! Jeg heter Turk.
Jeg er her i embets medfør og leter etter noen.
Først må du kle av deg.
–Du er arrestert, min herre. –Arrestert? Hvorfor?
For uanstendige ytringer til en politimann.
–Uanstendige? –Ja, og blotting! Har ingen klær?
–Hva? –Dette er en nudistleir!
–En nudistleir? –Nettopp.
Alle må kle av seg.
–Alle klærne? –Ja. Hvert eneste plagg.
–Ringte du politiet? –Jeg?
–Noen rapporterte om et drap her. –Drap?
–Gjennomsøk området. –En av deres menn er allerede her.
–En politimann? –Ja. Førstebetjent Clouseau.
–Unnskyld, men jeg forstår ikke... –Drap?
–Unnskyld meg? –Clouseau.
Her borte!
Fort.
–Det der er Dudu. –Dudu?
–Hun er død. –Død. Dudu.
Opp av vannet! Samle sammen alle her!
–Hent idioten, hvis dere finner ham. –Umiddelbart.
Hvis noen er blitt myrdet her, vær så snill, la det være Clouseau.
–Hva skal vi gjøre? –Vi kan ikke dra uten klær.
Jeg fryser. Se her, jeg har gåsehud.
Clouseau!
–Jeg vet hvordan du føler det... –Det er et mareritt!
–Tenk om de hadde funnet oss. –Hva gjør vi nå?
Bøy deg ned. De ser bare min overkropp.
Kanskje de tror at jeg har vært på stranden.
–Vi kan ikke bare kjøre rundt. –Nei.
Nei. Vi kjører til leiligheten min, så skal jeg prøve å få oss inn.
Hva som enn skjer, forsøk å bevare roen.
–Hun er ikke her. –Dessverre må jeg bekrefte det selv.
Har hun vært borte hele dagen?
Hun dro herfra før meg i morges, og var ikke her da jeg kom hjem.
–Henri kan bekrefte det. –Henri?
–Sjefsbutleren. –Får jeg snakke med Henri?
Han kunne ha bekreftet det.
Det er bare noen kvartaler igjen.
Jeg mister forstanden. Snart begynner jeg å skrike.
Prøv å holde ut.
Behersk deg, vær så snill. Behersk deg.
Du er tatt av Gambrelli–saken og skal melde deg på arkivet.
På Martinique! Vær der i morgen tidlig, eller glem pensjonen.
Jeg gjorde bare min plikt! Jeg har rett. Det vil dere få se.
Maria Gambrelli er ingen morder. Dette er noe personlig.
Ja, ytterst personlig.
Jeg hater deg. Hver eneste bit av deg. Ut med deg!
Vil du at jeg skal gå?
Du gjør en forferdelig tabbe.
Om ikke Maria Gambrelli er morderen, som jeg sier,–
–sender dere en uskyldig kvinne til giljotinen.
Unnskyld meg, Francois.
En ting til!
Martinique?
Han er på vei dit.
Hva med de "innflytelsesrike personene" som ville ha Clouseau?
Hva de enn gjør med meg, er det ikke halvparten av hva han har gjort.
Dessuten tror jeg at jeg vet hvem som anmodet om ham.
–Ballon. –Ballon?
–Han var utro med Maria Gambrelli. –Det er sannsynlig.
Først forsto jeg ikke hvorfor noen ville ha Clouseau på saken.
–Det er tross alt en stor sak. –Hvorfor vil Ballon det?
Han ville ikke det, hadde han ikke beskyttet noen.
Om du beskyttet noen, hvem ville da være den perfekte etterforsker?
En idiot. En fullkommen idiot av en etterforsker.
–Clouseau? –Selvsagt.
Blir Gambrelli dømt, utsettes Ballon for en stor skandale.
Clouseau var hans forsøk på å unngå en slik skandale.
Men nå er han borte.
Jeg føler meg som et barn igjen.
Det er en interessant teori, men tenk om du tar feil.
Det er ekstremt usannsynlig.
Men tenk om Ballon ikke beskytter Gambrelli?
–Tenk om hun er uskyldig. –Absurd.
Men mulig. Tenk om Ballon beskytter noen andre.
–Eller om Ballon selv er skyldig. –Det er en sadistisk tanke.
Men sett at du bare for diskusjonens skyld tar feil,–
–og Clouseau, som er en komplett idiot, har rett.
–Det ville knuse meg. –Det er noe å ta i betraktning.
–Francois? –Ja, politimester?
–Kan du ringe etter en lege? –Er du syk?
Jeg kom til å kutte meg selv med en brevåpner.
Kato, din tosk! Slipp meg!
Hva gjør du, Kato? Ikke nå!
Kato, slipp meg, din tosk.
–Førstebetjent Clouseaus residens. –Gi meg telefonen, idiot!
Førstebetjent Clouseau.
Dette er politimesteren. Du er satt på Gambrelli–saken igjen.
Kato, jeg er satt på saken igjen.
Nå setter vi opp fellen og får tak i morderen.
Jeg skal vise at Maria Gambrelli ikke er skyldig i drap.
Hallo? Førstebetjent Clouseau her. Sett meg over til min assistent.
Jeg skammer meg, Kato. Jeg glemte første bud innen selvforsvar.
Vent deg alltid det uventede.
En morder kunne ha drept meg.
Du må lære deg å angripe meg når jeg minst forventer det.
Vis ingen nåde. Er det forstått?
Hercule? Dette er Clouseau. Jeg er satt på saken igjen.
Nettopp! Løslat Maria Gambrelli–
–og reserver et bord i kveld kl. 20.00 på Café Olé.
Kato, pakk opp alt og ta fram min nye blå dress.
Jeg skal ta et varmt bad og planlegge min strategi.
Han fikk henne løslatt igjen.
Og han skal spise middag med henne.
Hver eneste avis i Paris skriver om det.
Deriblant Christian Science Monitor, og han fortalte alt.
Han påstår at hun beskytter elskeren sin.
Han vil tvinge ham fram ved å gjøre ham sjalu.
Sjalu! For en tullebukk! For en narsissist!
Han driver kriminalvitenskapen tilbake til middelalderen.
–Og jeg kan ikke gjøre noe. –Hvorfor ikke?
Hvorfor ikke? Tenk om han har rett.
–Hva skjer da? –Da er min karriere over.
Fornuft og rasjonalitet forsvinner, og galskapen tar over.
–Slapp av. –Slapp av? Med Clouseau der ute?
Fortsetter du å gi sånne råd, må du finne deg en god psykoanalytiker.
–Legg deg ned. –Skal jeg legge meg ned?
Slappe av? Tror du ikke at jeg vil slappe av?
Jeg ville gitt min høyre arm for en natts søvn.
Jeg har ikke sovet på tre døgn.
Jeg har bare spist et kyllinglår siden onsdag.
Jeg er i ferd med å få et nervøst sammenbrudd.
Se på øyet mitt. Tidligere hadde jeg et godt øye. Nei, to.
Nei, det fins ikke noe håp, med mindre jeg blir kvitt Clouseau.
Jeg må kvitte meg med Clouseau.
Hva er det?
Jeg har ikke tenkt å gå foran deg opp, grisejenta.
–Kom igjen nå. –Jeg skal bare låse opp døren.
Rev du i stykker buksen for å lure meg inn i leiligheten din?
–Dette er leiligheten min. –Jeg vet at det er leiligheten din.
–Hva med å bli litt lurt? –Ikke noe lureri her.
Lu–lu–lu–lure.
Vet du hva? Jeg vet at dette er leiligheten din.
Men det hjelper deg ikke.
–Hvorfor hjelper det meg ikke? –Fordi...
–Svaret, herr førstebetjent... –Jacques Clouseau heter jeg.
Jeg har sluttet med sex.
–For en elendig timing. –Jeg har sluttet med sex.
–Lov meg én ting. –Hva, elskede?
At du ikke røyker etterpå.
Det sverger jeg på, som offiser og gentleman.
–Og som politimann. –Politimann...
–Jacques? –Ja, elskede?
–Bær meg. –Ja visst, min elskede.
–Jacques? –Ja, elskede?
–Jeg lovet å aldri... –Beklager.
Jeg lovet å aldri gjøre det mer.
–Jeg må være sterk. –Ja, elskede.
Vi må alle betale for våre synder.
Kan du åpne døren, elskede. Den som venter på noe godt, venter...
–Oi! –Elskede!
Min elskede. Min søte elskling.
Elskede, vi tar...
Jacques? Kanskje det er noe viktig.
–Hva kan være mer viktig enn dette? –Jacques, se hva du gjør.
–Kjolen er penere sånn. –Lukk opp døren, elskede.
–Det kan være viktig. –Ikke gå.
–Elskede? Skynd deg. –Skynde meg? Absolutt.
–Elskede? –Jeg kommer, min skjønne elskling.
Det var merkelig.
–Elskede! –Min elskede!
Dette er for mye for en enkel politimann.
–Kom hit, elskede. –Å, min elskede.
Vent litt... Vent, elskling. Vent.
Buksen... Elsklingen min.
–Du er nydelig! Som en liten brosje. –Som en brosje?
–Som en liten hva? –Du er så vakker.
Hva? Kato, din tosk!
Kato!
Jacques! Hjelp!
–Jacques! –Ikke vær redd! Det er bare Kato!
Den stakkars tosken.
Jacques! Jacques! Jeg drepte ham!
Ta det med ro! Han har det bra, elskede.
Ingenting kan forstyrre oss nå.
"Døden følger i førstebetjent Clouseaus fotspor."
Fire personer: en dørvakt, to gjester og en kosakk.
–Det er beklagelig. –Beklagelig?
Med Ballon–drapene er vi oppe i åtte!
Det beviser hva jeg alltid har sagt.
Hva du har sagt gjør deg til vår største profet–
–siden Custer sa at han skulle omringe indianerne.
–Maria drepte ikke de fire. –Hvilke fire?
De siste fire. Noen andre drepte dem. Jeg var med henne.
Det er samme mann som drepte de første fire.
–En dørvakt og en kosakk? –Uskyldige.
Heldigvis unngikk han meg.
–"Heldigvis" er ikke rette ordet. –Teorien min stemmer.
Av misforstått lojalitet nekter Gambrelli å avsløre elskeren sin.
Han dreper heller enn å miste henne.
Sier du at Maria Gambrelli beskytter sin ekselsker–
–og at han drepte åtte personer av sjalusi?
Han fikk jo Gambrelli til å framstå som morder!
–Han er gal, psykotisk. –Hva med hushjelpen?
Var han sjalu på henne?
Kanskje han tok feil og trodde hun var mann.
–Tok feil? På en nudistleir? –Ingen er perfekt.
–Fehode! –Politimester.
–Jeg arresterer morderen før kvelden. –Hva?
–Jeg har en plan. –Hva slags plan?
En plan som umulig kan mislykkes.
Ikke glem at på slaget klokken åtte–
–slår du av strømbryteren når jeg vil avsløre morderen.
–I fem sekunder. –Ikke lenger.
Akkurat lenge nok til å gi morderen sjansen til å forlate rommet.
Nå synkroniserer vi våre klokker.
Om sju sekunder er den nøyaktig...
...14.43.
–14.43? –Din klokke har stanset.
–Min er 19.46. –Nettopp, 19.46.
–Nei. Nesten 19.47. –Ja, 19.47.
Synkroniserer vi på 19.47?
–Det sa du jo? –Jeg sa at den var nesten...
Den er 19.47 om 10 sekunder.
–Min er 10 sekunder over 19.47. –Still den om.
–Ok. –Fem sekunder.
–Fire, tre, to, én, nå! –Fire, tre, to, én...
Merkelig. Den andre viseren beveger seg ikke.
–Den tikker. –Nå beveger den seg.
Ja, det gjør den. Jeg vet det. Jeg ser det.
Nå er min 19.47 og 23 sekunder.
Da synkroniserer vi på 19.47 og en halv.
–Fem, fire, tre... –Fem, fire, tre...
...to, én, nå!
–Min klokke har stanset. –Har din stanset?
Så merkelig. Den har stanset helt.
–Ta min klokke. –Men din, da?
–Jeg snakker til lyset slokkes. –Vi er ikke synkronisert.
Det er ingen fare. Jeg finner på noe.
Det var snilt, men dere trenger ikke å stå. Sett dere ned.
Dere lurer sikkert på hvorfor jeg ba dere komme.
Det er uansett forbasket ubeleilig.
Vi har middag kl. 21.00, og du forstyrrer.
Jeg skal ikke oppta mye av din tid, monsieur Ballon.
Din klokke har stanset, monsieur Ballon.
Ja, men den er nøyaktig 19.50.
Den går sakte. Den er 19.52.
Nei, elskede. Min klokke går ikke ett sekund feil siden du ga meg den.
Jeg ga deg ikke den.
Min er 19.55, monsieur.
–Min også. –Begges går for fort.
Jeg skal bevise at min går riktig.
Kan du gi meg korrekt tid, takk? 19.54. Takk.
Ja?
–Det er til deg, førstebetjent. –Jaha, til meg.
–Ja? –Hvor mye er klokken?
–Din klokke har stanset. –Hvor er du?
I kjelleren. Telefonisten ringte dette nummer.
Jeg kan ikke slokke 20.00 om jeg ikke har rett tid.
–Den er 19.54. –Den er 55 nå.
Men jeg vet likevel ikke når den er 20.00.
–Tell. –Hva?
Tell.
Tell! Mener du sekundene?
Det er akkurat det jeg mener. Våg ikke å ringe hit igjen.
Da så...
Da skal jeg fortelle dere...
...hvorfor jeg sammenkalte dere alle her i kveld.
En av dere er en morder.
... 36, 37, 38, 39...
Før jeg navngir morderen, skal jeg legge fram de fakta–
–som førte meg til hans eller hennes identitet.
Natten da sjåføren...
Da sjåføren ble myrdet... Hva het han? Migwell.
–Nei, Miguel. –Migwell.
–Denne italieneren... –Han var spanjol.
Denne spanjolen, Mingwell, var rasende på Maria Gambrelli.
Han rev av henne kjolen under høylytt protest.
–Au! Foten min! –Å, jeg er fryktelig lei for det.
Jeg så henne ikke. Beklager.
Han rev av henne kjolen, og i det øyeblikket ble døren åpnet–
–og noen skjøt ham.
Maria så ikke morderen, fordi hun var bevisstløs.
Hun var bevisstløs fordi hun hadde fått et "dynk" i hodet.
–Et hva? –Et dynk.
Hun kan bare ha fått et sånt dynk på én måte.
Hun ble truffet i hodet av håndtaket på skapdøren.
Noen gjemte seg i skapet.
Da personen åpnet, fikk hun et dynk i hodet.
Kom til poenget, førstebetjent.
–Ikke kveruler med... –Au! Din klønete idiot!
Unnskyld meg! Jeg er fryktelig lei for det.
Au! For noen fjær!
Jeg kommer Maria, min elskede.
Vær forsiktig, monsieur!
Du må ikke true meg. Jeg er karateekspert.
Mine hender er dødelige våpen.
Da så...
Jeg skulle veldig gjerne visst hvorfor ryktene...
–Hva skjedde? –Du falt ut av sofaen, din dumme...
Jeg vet at jeg falt ut av sofaen!
Alt jeg gjør, er nøye planlagt, madame! Det vet jeg.
Greit...
Hva var det jeg snakket om?
Hør her, din dumme dagdrømmer. Hør etter når jeg snakker.
Du hører ikke etter.
Jeg hørte hvert eneste ord, monsieur.
–Kan du fortelle hva jeg sa? –Du snakket om garderobeskapet.
Ja?
Døren ble åpnet, og Maria fikk et slag i hodet.
Din slutning av det var at noen gjemte seg i skapet.
Hun fikk et dynk i... – Hør her.
Neste gang tester jeg deg uten advarsel, så vær oppmerksom!
–Ja, monsieur. –Greit...
Personen i skapet åpnet døren og slo Maria bevisstløs.
Mannen i garderobeskapet hadde grunn til å være i garderobeskapet.
–Hvordan vet du at det var en mann? –Vi fant fingeravtrykkene hans.
Det var dine fingeravtrykk.
Det er mitt hus. Jeg er ofte der.
–Hvorfor det? –Sist grunnet møll.
–"Myll"? –Møll.
–Maria klagde på myll. –Myll?
Stemmer det at du klaget på myll?
–Ja, jeg klaget på møll. –Å! Du mener myll.
Flyvende myll? Selvfølgelig!
Det jeg ikke forstår er hvorfor, i en så stor husstand,–
–spørsmålet om myll tas opp med monsieur Ballon.
Hvorfor ikke en tjener eller en myllbekjemper?
Vi ser bort fra det for øyeblikket.
Vi fokuserer på en annen type bekjemper.
... 212, 213, 214...
Maria Gambrelli har nå innsett at det var en tabbe,–
–men hun er ikke en kvinne som har en affære og avslører med hvem.
Vi kan ikke fordømme henne. Hun tror ikke at han er en morder.
Men han er ikke bare en morder.
Han så heller Maria bli henrettet enn å miste henne til en annen.
Han gjemte seg i garderoben da hun og spanjolen kom.
Han skjøt spanjolen og la våpenet i Marias hånd.
–Du aner ikke hva du snakker om. –Hold kjeft!
–Ville du si noe, monsieur Ballon? –Han har ingenting å si.
–Nei, men det har hun. Spør henne! –Hvordan våger du?
–Hun var utro med min ektemann! –Løgner!
Det sier du! Din ektemann var utro med min kone!
–Takk, Pierre. –Du, da?
Du og Simone?
Du og Georges, da?
Du drepte ham. Du var i drivhuset!
–Hvorfor skulle jeg drepe Georges? –Dere hadde et forhold.
Du drepte ham fordi han sto i med madame!
–Jeg så at du drepte Dudu! –Løgner!
–Hvorfor skulle jeg drepe Dudu? –Fordi du oppdaget...
Du oppdaget at hun hadde en affære med Pierre.
Du og Dudu drev jo utpressing av madame.
Hun sa at hun så at madame drepte Miguel!
Umulig!
Georges så monsieur Ballon klatre ut av Marias rom!
Jeg var i garderobeskapet.
Min kone ville avsløre meg, og skjøt Miguel.
–Jeg la pistolen i Marias hånd. –Du er arrestert!
–Ikke bland deg i dette. –Din hykler!
Hva med Henri? Du drepte ham!
–Hvorfor skulle jeg det? –Du er arrestert.
Jeg så deg slepe liket inn på Marias værelse.
–Hvorfor skulle jeg drepe Henri? –Det er ingen fare.
... 298, 299.
Slå på lyset, Hercule!
Fort!
Slipp meg inn, Benjamin!
Nei!
Kom tilbake, tosker! Kom tilbake!
–Stans dem, Clouseau! Bomben! –Hva?
Bomben?
–Den var ment for deg. –Hva mener du?
Dørvakten, gjestene, kosakken, og nå seks uskyldige til.
Alle var mordere, utenom utpresseren Maurice.
–Helgener sammenlignet med deg. –Hva gjør du, politimester?
–Jeg hater deg. –Vær så snill.
–Jeg hater deg! –Hva gjør du? Slipp meg.
Slipp benet mitt, politimester!
–Hercule! Få ham bort! –Politimester!
Politimester! Benet mitt!
Politimester!
Jacques.
Jacques? Er det bra med deg?
Det er over nå, elskede. Du er fri.
Jacques!
Tekst: Berthe Trætteberg www.sdimedia.com