- Koho hledáš? - Paní Latour.
- Anno! - Ano?
Nečekala jsem tě dřív než zítra.
Bože můj, ty jsi vyrostla!
Dobrý den.
Pojď.
Hej! Hej!
To je má sestřenice Michelle.
Pojď.
- Atin. - Dobrý den.
- Jean Pierre. - Jak je?
- David. - Ahoj.
- Claire. - Dobrý den.
- Jaká krasavice! - Anna a Filip.
Říkala jsi, že přijede zítra.
No, je tu dnes večer.
No dobře. Představ mě.
Michelle.
To je Pierre.
Dobrý den.
Ukážu ti tvůj pokoj.
Obávám se, že je trochu malý.
To mi nevadí.
Co si myslíš o Pierrovi?
Vypadá hezky.
Víš, žije tu.
Jsi vdaná?
Víceméně.
Moc se mi líbil tvůj otec.
Jsi unavená. Přinesu ti něco k jídlu,
pak musíš do postele.
Dobrý den, pane Paule.
- Váš otec je zpět. - Děkuji.
Ne, s tímhle jsem vůbec nesouhlasil.
Teď je mi jedno, jestli tam byl váš právník,
můj účetní ví, na čem jsme se dohodli.
Paule, nevidíš, že jsem zaneprázdněn? To jsme si nedomluvili.
Hm, Paule.
Dobře, Paule, řekni mi,
co jsi dělal, když jsem byl pryč?
Nic moc.
Připadá mi to tak.
Jsem z tebe velmi zklamaný, Paule.
Zpráva z 12denního prázdninového kurzu
Jazykového ústavu. Paul Harrison.
Přítomen jeden den. Chyběl
jedenáct.
Nu, kdybych znal tvé úmysly,
mohl jsem peníze utratit prospěšněji.
Myslím, že tě nemůžu vinit.
Když jsem pryč, nebyl tu nikdo, kdo by tě povzbudil k zájmu.
Je to pravda, že? Ano.
Paule, co bys řekl, kdybych ti řekl, že se znovu ožením?
Není to tak špatná věc, hm? No, je to pravda.
Je tu něco, co se ti bude líbit. Dáma, kterou si vezmu, má syna.
Je o něco mladší než ty.
Prostě společník, jakého jsi vždy chtěl.
Bude s tebou bydlet na pokoji. Oba půjdete do stejné školy.
Bude pro tebe bratr, Paule. Takže, co si o tom myslíš?
Za den nebo dva přijdou na večeři.
Haló? Ach, New York, dobře.
Můžete se začít poznávat.
Normane? Ach, jsem v pohodě, díky. Jaký byl golfový zápas?
Dobrý.
Podívej, doufám, že za pár týdnů překonám sám sebe, budeme mít zápas.
Nyní poslouchej, Normane, mám velkou starost o ten Jacksonův obchod.
Zdá se, že tam jsou různé podmínky, se kterými jsme určitě nesouhlasili.
Ano. Jsi si jistý? Jo.
Udělej mi trochu kafe.
Třeští mi hlava. Z toho všeho pití, co jsi mi dal.
Já ti ho dal! To se mi líbí! Pospěš. Jdu pozdě.
Já taky. Udělej si kafe sám!
Proč tu sakra zůstávám?
Nemusíš. Je mi z toho komandování zle.
Jdi k čertu.
Vypadni - a nevracej se!
Jdu - a k čertu s tebou!
Už jsem toho měl dost.
Máme to za sebou.
To je pravda.
Jsou tu jiné, které mě budou mít.
Žádná není tak hloupá!
Pierre!
Ukliď.
Nejsou paviáni vtipní?
Moc ne.
Jsi Angličan?
Umím anglicky.
Jsi tu na prázdninách?
Ne, bydlím tu. Bydlíš v Paříži?
- Od včerejška. - Myslíš tím, že jsi na prázdninách?
Ne.
Zemřel mi otec. Musela jsem sem jít.
Teď bydlím u své sestřenice. Na Montmartru.
Nikdo jiný nebyl.
Znáš v Paříži hodně lidí?
Znám stovky lidí a všechny je nenávidím.
- Jak se jmenuješ? - Michelle Latour.
Jsem Paul Harrison. Můžu tě někam odvézt?
- Odvézt? - Ano, jak jinak se přemisťovat?
To je moje auto. Jsi si jistá, že tě nemohu nikam odvézt?
Ne, děkuji. Tak ahoj.
Uvidíme se tu zítra!
Pierre, koupelna je jako obvykle nechutná.
Umýt se musím.
Tak ji příště ukliď.
Viděla jsi někde můj zapalovač?
Ne.
Jsi pěkná holka.
Nemáš ze mě strach, že?
Pierre? Pierre!
- Pověz mi o svém otci. - Nechci o něm mluvit.
- Proč ne? - Je takový hloupý mizera.
- Co znamená "hloupý mizera"? - Prostě blázen.
- Blázen? - Idiot. Sedněme si.
"Hloupý mizera."
- Je to dobře? - Docela blízko.
Chci mluvit dobře anglicky. Naučíš mě ještě něco?
- Musím se brzy vrátit do školy. - Přála bych si jít pryč, do školy.
Jsi blázen.
- Nelíbí se mi tu. - Doma?
Komu taky?
- Co je to "doma"? - Tvůj domov. U tebe.
Nemám domov.
Cigaretu?
Ne, díky.
Zapomněl jsem, že je ti jen 14.
Čtrnáct a půl. Nejsi o moc starší.
O rok.
Ale cítím se dost starý na to, abych byl tvůj otec.
Hloupý mizero.
- Do prdele! Přijdou dnes večer. - Co to říkáš?
Získávám hotovou rodinu a oni dnes večer přijdou.
A jdu pozdě. Na shledanou.
Máš zpoždění. Pojď dál.
Můj nepořádný syn Paul.
- Paní Gardnerová. - Jak se máš?
Už jsem se moc těšila, až se s tebou setkám, drahý Paule.
A tohle je Gerald.
Jsem si jistá, že vy dva budete skvělí přátelé.
- Jdi a okamžitě se převlékni, Paule. - Jdi s ním, Geralde.
Čím dříve se vy dva poznáte, tím lépe.
Jak vidíš, potřebuje mateřský dotek.
Doufám, že nás oba zvládneš, Jane.
Nebylo to pro mě snadné, Jane.
Bylo mu jen pět let, víš, když mě jeho matka opustila.
Chudáku Roberte.
Nevadí. Gerald na něj bude mít dobrý vliv.
Á, teď máme dva chytré mladé pány.
Vsadím se, že jste si spolu povídali jako staří přátelé.
- Tudy, chlapci. - Sedíš tady, Paule, drahoušku.
Geralde, támhle.
Ach, děkuji, drahoušku. Děkuji.
Ach, jsem tak ráda, že máš klavír, Roberte.
Po večeři nám Gerald něco zahraje, že ano, drahoušku?
Ten pěkný kousek.
Sonáta C moll, Mozart, K.457.
Naskoč.
Jsi nezletilý. Paule, co kdyby tě zastavila policie?
Nejdřív mě musí chytit.
Kde je bereš?
- Co? - Auta.
Kradu je.
Přestaň, Paule! Vraťme se. Dostaneš se do maléru.
V maléru jsem pořád. Přemýšlím, že to pojmu profesionálně.
To je špatně, Paule. Chováme se špatně.
Nic není špatné, když se ti to líbí.
Co se stalo? Proč jsi takový?
Můj podělaný otec a má nová podělaná matka.
A podělaný Gerald se svým podělaným Mozartem.
Chudák Gerald.
Paule!
Pojď, jdeme.
- Ach, můj bože! - Co se děje?
To bylo auto mého otce.
Paule, to je strašné. Co budeš dělat?
Nevím. Hádám, že bych měl radši najít telefon.
Zabije mě.
To auto budu platit dalších 20 let.
Nikdy nenajdeme telefon. Je to beznadějné.
Nechceš mluvit se svým otcem?
Ty bys chtěla? A co vlastně tvá sestřenice?
Nebude se bát?
Nebála by se, i kdybych zůstala venku celou noc.
Proč tedy ne? Zůstaňme venku celou noc.
Co se děje? Bojíš se?
- Zapomněl jsem, je ti jen 14. - Čtrnáct a půl.
V takovém případě si najděme místo na spaní.
Zůstaneme tady, je to nejlepší.
- Jsem pořád mokrá. - Pak si svlékni šaty.
Nikdo se na tebe nebude dívat.
Jsi v pořádku?
Řekneš o mně svému otci?
Nejspíš ne. Řeknu mu, že jsem byl unesen.
- Unesen? - Ukraden.
Rozzuřeným mužem s jizvou přes tvář.
- Bude tomu tvůj otec věřit? - Mohl by.
Pak musí být velmi hloupý mizera.
Ano, dobře. Zítra ráno budu muset vymyslet něco jiného.
- Pak dobrou noc. - Dobrou noc.
Není to neobvyklé. Jen v Paříži zmizelo
minulý týden čtrnáct dětí.
Můj syn není jen tak nějaké dítě, inspektore.
Nebojte, pane, vaše auto se vám do 24 hodin vrátí.
Ne, ne. Spoléhám na vás.
- Na shledanou, pane inspektore. - Na shledanou.
Je to pravda, Roberte? Čtrnáct dětí pohřešovaných minulý týden v Paříži?
Ten chlap je vůl.
A je-li to pravda, nekompetentní vůl!
Zkus se uklidnit, drahoušku.
Jsem si jistá, že Paula najdou.
Když ne, zaměstnám někoho, kdo ho najde.
Už ho chytili?
Ještě ne, miláčku, pokračuj v cvičení, hodný kluk.
Chudák Gerald, Paul mu už chybí.
Kde může být?
Proč utíká? Vždy jsem mu dal vše, co chtěl.
Je to nevděčný kluk.
A doufám, že se teď cítí naprosto mizerně.
- Dej mi trochu jídla! - Řekni "prosím."
- Prosím. - Ne.
Prosím!
Vyhrál jsem.
Máme šunku. Doufám, že ji máš ráda.
V obchodě byl telefon.
Proč jsi nezavolal?
Proč ne ty?
Michelle, udělejme si den, jen jeden svobodný den.
Dnes večer otci zavolám. Co říkáš?
Pokud myslíš, že je to v pořádku.
Jestli se bude znovu ženit, budu mít den volna.
"Chtěl jsem dnes dělat svou práci,
ale na jabloni zpíval hnědý pták..."
Také ji znám.
"A přes pole letěl motýl."
"A všechny listy mě volaly."
"A blatouchy svými usměvavými hlavami kývly
na pozdrav včelám, co přišly zavolat.
A zeptal jsem se ještěrky na denní dobu,
když se slunila na mechem porostlé zdi.
A vítr zakvílel nad zemí,
házel trávou tam a zpět.
A duha natáhla svou zářící ruku,
tak co jsem mohl dělat, než se smát a jít?"
"Má matka zemřela, když jsem se narodila.
Bydleli jsme s otcem sami
a měli jsme chatu, kam jsme měli jít. A také zemřel.
Teď jsem sama."
To je také báseň.
Složila jsem ji, ale je to pravda.
Teď jsi na řadě ty.
Má matka utekla a můj otec vydělal spoustu peněz.
To je vše.
Chudinko Michelle.
Chudinko Paule. Bohatý Paule.
Ubohý malý bohatý chlapče.
- Ráno určitě zavolám. - Dobře.
Ach, jaký den!
Takové dny jsme mívali každý den.
- Byla jsi se svým otcem šťastná? - Velmi šťastná. Vždy.
- Měli jsme dům v Arles. - Arles?
- To je přímo dole na jihu, že? - Ano.
Můj otec byl umělec a v létě jsme jezdili do Camargue
a on mohl malovat.
Přál bych si, aby můj otec dělal něco užitečného.
Měli jsme chatu, malou chatku, o které jen on a já...
Vím jen já.
Camargue.
Je na míle daleko.
Je v jiném světě.
Co kdyby ses umyl?
Proč bych měl? Jsem nový.
Dnes ráno jsem zbrusu nový v novém světě.
I tak se můžeš umýt.
A pak musíš zavolat. Dnes se vrátíš.
Nuže, ty ne?
Michelle?
Nechtějí mě.
- Kam tedy jdeš? - Na chatu, o které jsem ti říkala.
V Camargue? Nemůžeš tam žít.
Ano, mohu. Nikomu na mě nezáleží.
Nikdy mě nenajdou.
Co kdybych tam šel také?
Jen na den nebo dva.
Nebyl jsi pozván.
Nejprve se musíš umýt.
- To je způsob, jak se umýt! - Vrať se!
- Takže nám zbývá 20 franků. - To je dobré.
Měli bychom víc, kdybys nevolala své sestřenici.
Byla hodně naštvaná?
Má Pierra. Mě nechce.
Všichni jsou stejní, dokud je neobtěžuješ.
Paule, podívej! Arles!
Je to trochu malé.
Michelle!
Nemyslel jsem to vážně. Je to krásná chata.
Michelle.
Má všechny moderní vymoženosti.
Jídlo?
Říkala jsem ti, že jsme tu někdy pobývali docela dlouho.
A když jste jeli do Paříže, prostě jste tu zamkli?
- Přijela jsem sama a vše uklidila. - Mohu pomoci?
Můžeš nasekat nějaké dříví.
Víš jak?
Ach, zatraceně!
Pojď sem!
Ustup a já ti to ukážu.
Ty?
Takhle.
Proč všechno stěhujeme? Jsem unavený.
To bylo místo mého otce. Chci, aby všechno bylo jinak.
Je pro tebe nebo pro mě? Nebo pro oba?
- Nemyslel jsem to vážně. - Pak jsi to neměl říkat.
Stejně si na tebe moc nemyslím.
- Prodal někdy nějaké? - Samozřejmě, že ano.
- Turistům v Arles. - Turisté koupí cokoli.
Jen jsem žertoval.
Jak tu budeš žít?
Umím pracovat.
Nemáš šanci. Za měsíc umřeš hlady.
Možná kdybych s tebou zůstal.
- Možná by to nebylo správné. - Bylo by, kdybychom řekli.
Kdybychom úplně sami ztroskotali na pustém ostrově.
Vždy by se našel někdo starý, aby nám řekl, co máme dělat.
Nemáš žádnou představivost, to je tvůj problém.
- A ty jí máš až moc. - Já?
Hádej, co si teď představuji!
Přestaň, Paule! Nech mě být!
Přestaň! Paule!
Dobrou noc, Michelle.
- Sni o mně. - Doufám, že ne.
- Jsi si jistá, že je tam telefon? - Samozřejmě, že je.
Co mám říct? Myslím tím, řeknu mu o tobě?
Je to tvůj otec, řekni mu, co chceš. Vracím se na chatu.
Paule.
Paule, co se stalo?
Řekl jsem mu, že se k němu nikdy nevrátím.
Nikdy.
Ach, Paule! Doufala jsem a doufala a... Co řekl?
- Že mě najde. - Nenajde, nenajde!
Budeme zde žít společně jako bratr a sestra a... Byl hodně naštvaný?
Dostane se z toho. Hej, podívej se tam.
- Báječné! - Žádný jsme neměli.
Michelle,
to je pro tebe.
Michelle, zůstala bys tu sama?
Připni mi ho.
Zůstala bys sama?
Bez tebe bych tu nezůstala.
- Vyhrála jsem. - Nyní tvá odměna.
- Chceš trochu lékořice? - Ano, prosím.
Pak pojď a vezmi si.
Budeš si muset najít práci, víš.
- Moc peněz nezbývá. - Nemělo by to být těžké.
Co umíš?
Nic. Jsem vzdělaný.
Budeme z tebe muset udělat nevzdělaného.
Pro začátek nemůžeš vypadat takhle.
Stojí to hodně peněz.
To je ono. Nikdo hodný nemá spoustu peněz.
Tumáš.
- Měl bych? - Byl by rád, kdybys ji nosil.
S tvou košilí a mým vzděláním budeme hladovět.
Ten muž řekl, že zítra mohu prodávat programy představení.
- Bude to znamenat víc peněz? - Ne, ale je to důležitější.
- Jak dlouho tam jsou? - S menším štěstím jen do soboty.
- No teda! Je horká. - To má být.
Dobře, teď tam můžeš vlézt.
Vlez si tam.
Došla bys mi pro mýdlo?
- To zvládnu. - Ne, nezvládneš.
- Hej, v klidu! - Musíš být čistý.
Budu rozedřený!
Najdu ho.
Zbytek zvládnu sám.
Došla bys mi pro ručník, prosím?
Dítě.
Pak jsi na řadě ty.
Co?
Také umím dobře drhnout, víš.
- Je to dost? - Ano, díky.
Dobře, teď si tam můžeš vlézt.
No tak tam vlez.
Jdi přiložit trochu dříví do kamen, prosím.
Hloupý mizero.
- Příjemná a horká? - Ano, díky.
Dobře! Teď jsem na řadě já.
Paule!
Přestaň, Paule!
- Ubližuješ mi. - To ti prospěje.
Ne! Přestaň, prosím! Prosím!
Dobře.
- Takhle je to lepší? - Ano.
To stačí.
Býčí zápasy se mi líbily, byla to zábava.
- A peníze se hodily. - Brzy si najdeš jinou práci.
Zítra se poohlédnu.
Pojď a ulož mě.
Nejsi dítě!
Nechystáš se mě uložit a políbit na dobrou noc?
A polibek.
Zůstaň tu.
- Ne, přestaň, Paule. - Proč ne?
Protože jsi mě popadl.
Jestli chceš, můžeš popadnout ty mě.
Tak to vůbec není.
Prosím, pane. Našla by se tu pro mě práce?
Práce není.
Kde bych ji mohl najít?
Teď není práce pro nikoho.
Slunce znamenalo svátky.
Zítra práci seženeš.
Můžeme pokračovat o trochu déle.
Mám hlad...
Také mám hlad.
Promiňte, nenašla by se nějaká práce?
Ne, ne.
Michelle! Michelle!
Také bych mohl jít spát a snít o večeři.
Brzy to bude lepší.
Nejsem v ničem dobrý!
To je ten problém.
Pokračuj, můžeš také snít o večeři.
Paule, můžu jít k tobě do postele?
Prosím, Paule.
Proč?
Protože máš hlad.
Ano, mám hlad.
Miluji tě.
Pak...
Pokračuj, pokračuj.
Nemůžu.
Je po všem.
Mrzí mě to.
- Nebyla to tvoje chyba. - Říkal jsem ti to.
Nejsem v ničem dobrý.
Ani nevím...
Paule.
Nechci o tom mluvit.
Akorát jdu.
Možná mě někdo hodí do Arles.
Je to dlouhá cesta.
Když seženu práci, přijedu autobusem.
Jsou tu rýžová pole.
Nejsou tak daleko.
Ne, nejsou.
To bych zkusila nejdříve.
Ano, dobře.
Paule.
- Hodně štěstí. - Dík.
Tak zatím.
Michelle...
Tak zatím.
Co tady děláme?
- Co děláme? - Žijeme tu.
Proč?
Proč, Michelle?
Proč musím takhle pracovat? Proč musíme hladovět?
- Jen mi řekni proč! - Nemusel jsi sem chodit.
- Jestli chceš, můžeš odejít. - Ale já nechci.
Myslím tím, že jsem tě do toho navezl.
Do ničeho jsi mě nenavezl.
To je můj domov. Jiný nemám.
Ty máš.
Kdybychom se vrátili do Paříže a vysvětlil bych to svému otci...
Že bys bez něj nemohl žít?
Chtěl jsem tě požádat, aby ses vrátila se mnou.
Neobtěžuj se.
Myslela jsem, že jsi natolik chlap na...
Na co?
Na co, Michelle? Nikdy nic nedokončíš!
Ty také ne.
Jestli to tak cítíš, jdu. Jdu domů.
Nenávidím svého otce, ale ne tak jako tebe!
Do toho, do toho, nenávidím tě!
Nenávidím tě!
Paule!
Paule! Paule!
Michelle!
Paule!
Michelle!
Paule!
Michelle!
Paule!
Miluji tě.
Navždy. Navždy.
Navždy. Trvale.
- Michelle. - Pst.
- Michelle, včera v noci... - Pst.
Co když zjistíš, že čekáš dítě?
Čekám.
- Co? - Pst.
Samozřejmě, že ano.
Ale nemůžeš si být jistá.
Myslím, že ne vždy se to stane. Ne pokaždé.
Tentokrát se to stalo.
- No, jak to víš? - Vím, to je vše.
- Nevadí ti to, že? - Nevím.
Tak ano?
Je to ta nejúžasnější věc, co se mi kdy stala.
- Je to tak? - Samozřejmě, že je.
Ty a já a dítě.
Co by mohlo být lepší?
Napadá tě něco lepšího?
Ne, nenapadá.
Máš pravdu!
To je úžasné.
Je naše!
Vždycky jsem chtěla opravdové dítě.
Opravdové dítě.
Sehnal jsi je?
Hodný kluk.
Sehnat ty okurky dalo docela práci.
Báječné.
Dnes ráno mi bylo tak špatně.
Jsi si opravdu jistá?
Docela jistá. Už jsem vynechala dva měsíce.
Ach, úžasné, úžasné!
- Jsem tak šťastný. - To bys měl.
Budeš otcem.
To je jediná věc. Nesnáším otce.
Paule, je pozdě.
Přemýšlel jsem. Budeme muset najít nemocnici, kde tě neznají.
- Nemocnici? - Budeš mít dítě.
Nechystám se do nemocnice.
- Ale tady ho nemůžeš mít. - Proč ne?
Doktor by se o nás dozvěděl.
Paule, k porodu nepotřebuješ lékaře.
- Co? - Někdy přijde porodní asistentka.
Ale pokud ne, tak ho prostě porodíš.
Ale takové dítě nemůžeš rodit, aniž by ti někdo nepomáhal.
Můžeš?
Myslím, že ano.
Každopádně tu budeš ty.
- Takže mi můžeš pomoci. - Já?
Proč ne?
Ale nevím nic o přivádění dětí na svět!
Budeš na to muset přijít, že?
Michelle, něco se může pokazit.
- Nic se nepokazí. - No, může.
Říkala jsi, že tvá matka zemřela, když ses narodila.
To bylo jiné. Byla docela stará. Bylo jí 28.
A to už víc dělat nemůžeš.
Nechystal jsem se.
Mohu vám pomoci, paní?
Hm, no, hledala jsem kuchařku.
- Pardon? - Kuchařku.
Už chápete, co tím myslím?
Promiňte paní, nemluvím anglicky.
Chci knihu o vaření.
Ach jo.
- Mám jí to říct za vás? - Ach. Mohl bys?
Paní chce kuchařku.
Ach, kuchařky? Výborně.
- Kuchařské knihy jsou támhle. - Ou.
Děkuji. Jak jsi chytrý.
Narodí se dítě
10 franků.
Děkuji.
A co jsi pro sebe našel, drahoušku?
Pěkný dobrodružný příběh?
Ach, opravdu?
V tvém věku?
Pokud to musíte vědět, je pro mou sestru.
Ou.
No, v tom případě... Kolik je tvé sestře?
Sedm let.
Z této budovy teď zbývá pouze vchod.
Konstrukce podloubí trvala 18 měsíců.
"Do sedmi měsíců je dítě pupeční šňůrou
- pevně spojené s placentou." - Co?
"Zhruba v této době se dítě otáčí v děloze, dokud hlava neleží
- dole u pánve." - Zní to jako zeměpis.
V zeměpisu jsem nebyla nikdy dobrá.
"První fáze porodu, když se rozšíří děložní čípek, se nazývá dilatace."
- "Dilatace?" - To znamená: "Rozšiřuje se."
Výborný dortík. Ano, myslím, že si dám další.
"Jak se vyvíjí druhá fáze porodu, kontrakce se
nejprve vyskytují v intervalech pěti nebo šesti minut.
Průměrná kontrakce trvá asi 30 sekund,
a přicházejí s rostoucí frekvencí a pravidelností."
"Konečná kontrakce, která tlačí dítě do porodních cest
trvá obvykle osm sekund."
- Pokračuj. - To je vše.
Ven vyjde modré, ale brzy zčervená a pláče.
Nebolí ho to, znamená to jen, že začalo dýchat.
Pupeční šňůra je spojena na dvou místech a uprostřed přeříznuta.
A teď máš dítě.
Paule, není to úžasné?
Paule, jsi rád, že se mnou čekáš dítě?
Chci s tebou všechno, navždy.
Všechno, navždy.
- Jen si přeji... - Co si přeješ?
Že bychom se mohli vzít.
V přítomnosti Pána v jeho kostele
si podejte ruce a vyměňte sliby.
Opakujte po mně.
Chceš být mou ženou?
- Ano. - A ty chceš být mým mužem?
Ano. Beru si tě za ženu a přísahám,
že tě budu věrně milovat, dokud nás smrt nerozdělí.
Ano. Beru si tě za ženu a přísahám,
že tě budu věrně milovat, dokud nás smrt nerozdělí.
Beru si tě za muže a přísahám,
že tě budu věrně milovat, dokud nás smrt nerozdělí.
Beru si tě za muže a přísahám,
že tě budu věrně milovat, dokud nás smrt nerozdělí.
Myslíš, že by mu vadilo, kdyby věděl, že oddává také nás?
Pokud víme, na tom všem záleží.
Kéž Pán požehná jejich svazek a ochrání jejich lásku a věrnost.
Dávám ti tento prsten, symbol naší lásky a oddanosti.
V čekání na den, kdy vyroste a vdá se
muži z celé Francie
doufali, že to udělá.
Musím říci, že bylo nemálo rušivých momentů,
ale jsem rád, že se našel muž, který ji učiní šťastnou.
Připijme si na mladé a popřejme jim štěstí.
A teď si Michelle konečně našla dobrého muže.
Vím, že už trochu stárne, ale
pár dobrých let jí ještě zbývá.
Michelle a Paule, připíjím vám. Nevěstě a ženichovi.
Nevěstě, ženichovi a dítěti.
Ať žijí šťastně až do smrti.
- Navěky a navždy. - Amen.
- Paule, snídaně. - Už jdu.
Co myslíš, že děláš, dítě? Holil ses minulý týden.
Zase mi vyrostly.
- Přál bych si, abys mi neříkala "dítě". - Dobře, táto.
- Dnes večer přijdu později. - Máš štěstí, že jdeš nakupovat.
- Také bys ráda šla, že? - Nemůžu.
Nerada bych, aby mě takhle viděli.
Proč? Jsi krásná.
Jsem?
Víš, blíží se Vánoce.
- A husa tloustne. - Čuně!
- Co se děje? - Kopl mě.
Hloupý mizero.
Ahoj.
- Na zdraví všem! - Na zdraví všem!
Byl to dobrý rok, každému náleží prémie.
- Veselé Vánoce! - Veselé Vánoce!
Paule!
Pracoval jsi dobře, mladíku.
Děkuji.
Přichází. Ježíšek s jednou krůtou.
Je obrovská! Nevejde se do trouby.
- Co je to? - Postavila jsem sněhuláka.
- Postavil jsi sněhulákovo miminko. - Je krásné.
- Kdyby tu jen bylo, aby to vidělo. - Co?
Dítě, samozřejmě. Kdo jiný?
Michelle, jestli se něco pokazí a budu muset přivést lékaře...
Nebudeš.
Někdy musíš.
Když se něco opravdu pokazí a tvůj život bude v nebezpečí.
Mluvíme o tvém životě.
Možná jsme zemřeli, když vjelo auto do řeky.
Mohli jsme se kdykoli rozdělit.
Když jsi šel a volal svému otci, pamatuješ?
- Myslela jsem, že se nevrátíš. - Michelle, nevolal jsem mu.
- Řekl jsem, že ano, ale... - Paule. Proč ne?
Mohl by mě přimět se k němu vrátit. Chtěl jsem tu zůstat s tebou.
Všechno bylo tak úžasné.
Je to jen proto, že jsme spolu.
Slib mi, Paule, že nikdy neuděláš nic, abys to změnil.
Bez tebe bych nechtěla dál žít.
Slib mi to.
Slibuji.
- Co se děje? - Za minutku budu v pořádku.
Neměli jsme jít celou cestu.
Chtěla jsem, aby slyšel koledy.
- Jak mu budeme říkat? - Ty řekni.
Paul.
Nemůžu mít dvě děti jménem Paul.
Michelle!
Ne, já vím. Pro něj je jen jedno jméno.
Budeme mu říkat Richard po tvém otci.
- Richard Harrison. - To je krásné jméno.
Zajímalo by mě, proč jsem tu tak šťastný?
Musím pracovat. Jsem muž s povinnostmi.
Jsi dítě s povinnostmi.
Ode mě pro tebe, se vší mou láskou.
Děkuji.
Paule, nemám pro tebe dárek.
Ano, máš.
Od tebe pro mě.
Lámu si hlavu, co to je.
- Otevři to. - Ne! Je to pro tebe, se vší mou láskou.
Paule, to je krásné!
Nestálo to moc.
Raději bych měla tohle než největší diamant na světě.
Pojď sem a nech se políbit.
Otevři svůj. Co jsem ti dala?
Myslím, že budu zklamaný.
Ach! Ale ty dárek nemáš!
Mám nejlepší dárek na světě, jen ještě nedorazil.
Podívej, to je pro něj.
Nebude to chtít, dokud nebude stejně velké dítě jako ty.
Máš v sobě hodiny.
- Co? - Hodiny.
- Poslouchej. - Nemůžu. Poslouchej ty.
- Je to časovaná bomba. - Paule...
To je ono. Blíží se to: "Tik, tik, tik..."
- Odpálí si cestu ven. - Nebuď hloupý. Poslouchej znovu.
To je jeho srdce. To je jeho tlukoucí srdce.
Je naživu. Někdo úplně nový.
Bije tak rychle.
Jeho srdce? Srdce mého malého syna.
Není moc bystré. Jediné, co říká, je: "Tik, tik, tik."
Mám pocit, že je pořád zima.
Teď už to nemůže trvat dlouho.
Ne, pokud nejsem zvláštní.
Dnes nic nechytíme.
Paule. Pojď.
Michelle, už to přichází? Počkej na mě.
- Promiň. - Co?
Falešný poplach.
Tohle je v pořádku. Vše je v knize.
- Paule? - Ano?
Chci něco udělat.
- Znovu ne! - Ne, něco jiného. Chci uklidit.
Co to má znamenat? Později to můžu udělat.
- Přichází to? - Hýbe se.
- Máš všechno? - Ano!
Myslím, že čekání je téměř u konce.
Michelle.
Michelle, řekni, co mám dělat.
Je mi tak horko.
Bylo to hrozné?
Jako bolest v břiše.
Tentokrát je to opravdu.
- Jsi v pořádku? - Jsem.
Vydržíš to?
Ano, vydržím. A ty?
Ano.
- Máš křeče v nohou? - Trochu.
Neboj, to je normální. Je to v knize.
Michelle.
- Michelle! - Mhm.
Michelle!
Pomoz mi! Pomoz mi! Nezvládnu to.
Jdu pro pomoc. Jdu přivést pomoc.
Pomoz mi, prosím.
Sestupuje!
Paule, kde jsi?
Čuně!
- Kam jdeš? - Nikam.
- Jsi v pořádku? - Samozřejmě, že jsem.
Jsi na opačné straně.
Pojď, miminko.
Pojď, ty hloupý mizero.
Je to zatraceně těžké.
Vidím ho!
Vidím jeho hlavu!
Už jde.
Mám ho! Je venku!
Je obrovské.
Paule, je to chlapec?
- Nevím. - Tak se podívej.
Je to holka.
Vždycky jsem chtěla holku.
Já také.
Pokračuj tedy a dělej, co se píše v knize.
- Proč pláče? - Nevím. Prostě tu leží.
Ukaž mi ji, prosím.
- Je krásná? - Nevím.
Je pěkná?
Je krásná.
Je tak krásná.
- Policie. - Pane?
Viděl jste toho chlapce?
Ne, pane.
Víš, co dělat?
Předpokládám, že jednáme dobře.
Předpokládám, že právě to bychom měli udělat.
Jestli ne, je to špatně.
Pokračuj.
Pospěš si.
Křtím tě, Sylvie Marie Helene.
Michelle Pauline.
Ve jménu Otce, Syna a Ducha svatého. Amen.
- Sylvie Marie Helene. - Michelle Pauline.
Vždycky zapomeneš na poslední dvě a ta jsou naše.
Na budoucnost.
Jaká je budoucnost, Paule?
Je zde.
- Je naše. - Trvale?
Dokud nebudeme dost staří na to, abychom se řádně vzali.
Bylo to řádně!
Dokud nebudeme dost staří na to, aby nikdo neřekl, že jsme moc mladí.
- Můžeš na to počkat? - Ano. A ty?
Ušetřím.
A za pár let budu mít vlastní vinici.
A budu opilý, jak je den dlouhý.
Idiote! A co já?
Ach, budeš se muset starat o tucet dětí.
Polib mě.
Připozdívá se. Čas na večeři pro Sylvii.
Policie.
Znáte toho kluka?
Ne.
Neznám.
Ne, nikdy jsem ho neviděl.
- Zatím. - Zatím.
- Policie. - Dobrý den, pane.
Mohu vám pomoci?
Znáte toho kluka?
Ano, to je Paul Dupont. Pracuje tu.
Ráno ho můžete vidět.
Jsi na řadě. Pohni, je osamělá.
Je hladová. Je po tobě.
Pojď. Sem.
- Paule? - Pst.
Pamatuješ, kdy jsme sem poprvé přišli?
- Mlč! - Před celým rokem.
Pamatuješ?
Řekneš-li to znovu, budu si přát, abychom si neměli co pamatovat.
Ano? Nemůžu si pomoct.
Tolik si chci všechno pamatovat.
Jsi moc mladá.
Nemáš povoleno si nic pamatovat, dokud nebudeš stará
- a nebudeš se mít na co těšit. - Jak stará?
- 30. - Proč, to je hrozné!
Až mi bude tolik, bude Sylvii 15.
Myslíš, že uteče s klukem?
Doufám. Nechci, abych ji musel věčně podporovat.
Stejně tak já. Jestli to bude kluk jako ty.
Byl jsi hrozný kluk!
Pamatuješ na ZOO?
Promiň.
- Pošlu tě do postele. - Ano, prosím!
Pak tě nepošlu.
Pamatuješ si, jak poprvé...
Poprvé co?
- To ti neřeknu. - Pamatuji.
Nebyl jsi moc dobrý.
Chtěl jsem říct, když jsme šli poprvé na ryby.
Ani v tom jsi nebyl moc dobrý.
- Teď jsem lepší. - Teď jsi velmi dobrý.
Máme tedy? Jít na ryby?
Ano, prosím.
- Ahoj, Sylvie. Ahoj. - Ahoj.
Ahoj večer.
- Ahoj. - Rozluč se s tátou.
Na shledanou.
Na shledanou, ty hloupý mizero.
Na shledanou.