ZASEDÁNÍ ROZVODOVÉHO SOUDU
- Zatracení cizáci! - Přesně tak.
Ti Číňani.
- Převzali moc nad celým světem. - To byli Japonci, otče.
To je to samé, šikmé oči mají všichni.
Jsou to turisté, přivážejí do země peníze.
Neměli by si tu fotit.
Chodí kolem, cvakají foťáky a zpátky do Tokia.
- Bože! - Viděl jsem to, synku.
To manželství moc dlouho nevydrželo, co?
Nemůžeš ten svůj uštěpačný zobák na pět minut zavřít?
Hned od začátku jsem věděl, že je to chyba.
Nechápu, proč jsi chtěl žít s takovou nevyzpytatelnou ženskou.
Až přijdeme domů, sešiju ti tu pusu na stroji.
Smyčkovým stehem!
Ach jo, další dvě libry. Založ to!
ODPADKY
Popojeď trochu.
Tak jedeme.
Jedeme.
Dáš si?
Nedám, pěkně děkuju. Fuj!
Ty máš ale odporné návyky, to snad není možné.
Pořád nejsou tak hrozné jako ty, které byly zmíněné u soudu.
Čuně jedno.
Milovat se s rozsvícenými světly už v dnešní době za úchylku
považováno není.
- Já to nikdy nedělal. - Neviním tě.
Tobě by ani žádná nedala.
Za svého času jsem si užil dost. Tvá matka si nikdy nestěžovala.
Ženu musíš uspokojit, pak se ti nikam nezatoulá.
Zita byla uspokojovaná dost, děkuju.
Jo, ale kým?
Tak poslouchej, ještě jedna poznámka a skončíš pod dalším autobusem.
Opustila mě kvůli tobě!
- Mně? - Jo, tobě!
Nikdy jsi ji neměl rád, hned od začátku jsi nás chtěl rozeštvat.
Bál ses, že zůstaneš sám.
Nemohl jsi vystát, jak jsem byl šťastný.
Táhněte!
Moc se omlouvám.
Nikdy to nemělo budoucnost, říkal jsem ti to.
Byl jsi pro ni až moc dobrý, to byl ten problém.
Odlišné třídy.
- Co tím myslíš? - Ona byla obyčejná.
Ale kuš! Jako aféra Jeremyho Thorpese to není.
O to nejde.
Můžeš být chudý a neobyčejný. Ona byla obyčejná.
Byla k ničemu, Harolde. Kéž byste se nikdy nepotkali.
Do té doby bylo všechno v pořádku.
Od toho dne se všechno začalo kazit.
Vůbec nevím, co říkáš.
Ty pitomče jeden nešikovná!
Mohl jsem si vykloubit loket!
Já ti asi za chvíli vykloubím nos!
Podívej na moje prádlo. Je špinavé! Tu košili jsem chtěl mít na dnešek čistou.
Proč? Kam jdeš?
- Pryč! - Pryč?
- Pryč? Půjdu s tebou. - Jo?
Ne, to by tě nezajímalo.
Nevím.
- Ne, už jsi za zenitem. - Za zenitem?
Kam jdeš?
Do fotbalového klubu.
Jo, a proč chceš jít do fotbalového klubu?
Zatracený tým. Tam bych nechodil.
- Dnes je tam pánská jízda. - Jestli…
- Pánská jízda? - Získávání financí, jako obvykle.
Bavič, společník, pár striptérek a stará dobrá drag show.
- Nic, co by tě zajímalo. - Striptérky?
Jo.
To není tvůj šálek kávy.
Jít s tebou by mi asi nevadilo. Jen abych ti dělal doprovod.
Nechci, aby ses tam nudil.
Nebudu se nudit.
Komiky mám rád.
Rád se zasměju.
Takže bys chtěl jít?
Jen tak tam nakouknout.
Noc venku by mi prospěla.
Člověku je smutno, když je tu celý den sám.
- Radši se půjdu připravit. - Hej!
Začíná to až za tři hodiny.
Ale nechceme přijít pozdě, že?
Chci být vepředu, aby mi nic neuniklo.
Doufám, že nebudou vychrtlé. Vychrtlé ženské nemám rád.
Mám rád velká stehna. Pořádné louskáčky ořechů!
Začínám si přát, abych o tom býval nemluvil.
Do rána skončí na jednotce intenzivní péče.
Zastavil ho.
No tak, chlapi, hrajte.
To je ono, to je ono! Tak se to dělá!
- Můžu jít po tobě? - Prosím?
- Chci se vykoupat. - Vykoupat?
Nevěděl jsem, že má královna narozeniny!
Chci dnes vypadat dobře. No tak, vlezu si tam po tobě.
V žádném případě.
Koupat se po někom jiném? Odporné.
Vždyť nejsi špinavý, myješ se pořád. Podívej!
- Je vidět až na dno. - Ne!
Znovu napustit vanu už nestihneme, přijdeme pozdě!
Tak se budeš muset umýt v kuchyni.
- Tak mi dej aspoň ten kartáč. - Ne, potřebuju ho.
Můžeš si vzít kladivo a dláto.
A první pokus na branku!
Krásné načasování od Sheldona.
Zmeškám to.
…a tak vás teď požádám,
abyste se pokusili o lotosový sed.
Pro začátek je nejlepší
roztáhnout si nohy do stran.
Dobře?
Království vzniknou, království zmizí
Stará dobrá Temže teče dál
Až do mocných moří
Dobrý večer, paní Hobbsová.
Až do mocných moří
Království…
Dovolíš? S tím se myjí talíře.
No tak, vylez už. Nemáme na to celou noc.
Ty zatracený malý…
- To studí! - Jak by mohlo?
Umyl sis jen jednu vrstvu špíny.
Obleč se.
Harolde, kde je ručník?
- Je mokrý! - A jak se mám asi utřít?
Utři se do kapesníku!
Harolde!
Má je on.
Dneska to vyjde.
Zaber tamhle ty dvě.
- Ticho! - Odsud není nic vidět!
Promiňte, šéfe, mohl byste se trochu posunout?
Běž.
Tahle místa jsou k ničemu, nic nevidím.
Tak až budeš potřebovat, tak se postavíš.
- Nevidím přes vás. - To je smůla.
Měl jste přijít dřív, taťko.
Tak se prohodíme. Už jsem starý.
Tak byste tu neměl být, vy jeden ďáble.
Mohlo mi dojít, že jste nikdy žádnou babu neviděl.
Já se o něj postarám.
Dobrý večer, pánové.
Dobrý večer, pánové!
Dobrý večer!
Než začneme…
Nedáme si něco k pití? Dal bych si pivo.
Akorát to začíná.
Nechceš jít pryč, až tu budou ty ženské.
To je pravda.
- Je tu někdo ze Skotska? - Jo!
Kdo vám zaplatil vstup?
Letí si takhle dvě husy po M1.
A jak tak letí…
Co se děje? Máte něco se zády?
To je dobré, to se povedlo.
Nezapomeňte si je protřást.
Tak poslouchejte.
Takže ty dvě husy si tak letí po M1
a nad nimi proletí obří tryskáč.
A ta jedna husa povídá té druhé: „Harry.“ Protože se znaly.
Říká: „Harry, kéž bych taky uměla tak létat.“
A on: „To bys uměla, kdyby ti hořely čtyři zadky.“
Jedno malé pivo a vodku s martini, prosím.
- Máte olivy? - Jak barevné?
- Jen se ptám. - Zatracení vtipálci.
Dobrý den.
Vy budete vystupovat?
Vypadám snad jako fotbalový hráč?
V téhle sezóně byste nic nepokazila.
Třicet šest, prosím.
Ano, slečno?
- Gin s tonikem a… - Pozvu vás.
- Ještě beru pití známé. - A co si dá?
Lahev Guinessu.
Velký gin s tonikem a lahev Guinessu, prosím.
- To je od vás milé. - Je mi potěšením.
Od vás je zase milé, že nás sem chodíte bavit.
Dostávám za to zaplaceno.
Ano, samozřejmě.
Sedmdesát devět, za všechno.
Děkuju.
- Děkuju moc. - Není za co.
- Na zdraví. - Na zdraví.
- Kde sedíte? - Tamhle.
To mi došlo, ale kde?
Bohužel vzadu, napravo.
Napravo. Na zdraví.
Na zdraví.
Dvacet jedna nazpátek.
- Hej, vaše drobné. - Jo.
Moc milá holka, že?
- Coura. - Prosím?
Všechny jsou to coury, ne?
Ano, rozhodně.
A tak šla k doktorovi.
A povídá: „Nějak zvláštně mi bublá v břiše.“
Tak ji prohlédne.
Máš nazouvací boty, kámo.
Je to poznat, protože jsou úplně přešlapané.
Kde jsi byl? Už jsem po tobě chtěl vyhlásit pátrání.
Pořád nic nevidím. Za chvíli už tu budou.
Zaplatil jsem a mám právo ty ženské vidět.
Zrovna jsem jednu potkal.
Vážně? A měla na sobě oblečení?
Je to moc hodná holka, myslím, že jsem se jí líbil.
Ale prosím tě. Přece si nemyslíš, že by si někoho vybraly zrovna tady.
Ty koukají jen po zbohatlících.
Nebo holkách.
Za chvíli uvedu první z našich dvou neurotických tanečnic.
Omlouvám se, exotických tanečnic.
A teďpièce de résistance, jmenovitě dobrovolná kočička.
Pořádně ji zatleskejte, je tu nádherná Zita!
Kde je?
Podívej se na to!
Harolde, o všechno přijdeš.
No tak, zvedni se!
Sedni si, nebuď nechutný.
Sundej to!
- Sedni si! - Nedělej to, prosím!
No tak, držte se. Co se děje? Vstávat, chovejte se slušně.
Brýle! Kde mám brýle?
Přestaneš už?
- Co to je? - Nic, jen vzkaz.
Kde jsi ho vzal?
To snad ne! Máš ještě větší nos než Cyrano z Bergeracu.
Od koho je? A co píše?
Když to musíš vědět,
ta striptérka by si po představení ráda dala drink v mé společnosti.
- To snad ne! - Když myslíš.
- Jako že jsi ji sbalil? - Vypadá to tak.
Pravdu nemáš tak často a teď se zase mýlíš.
- Jo. - Tumáš, uvidíme se později.
Není tu, co?
Napálila tě.
Věděl jsem, že to udělá.
Panebože! Musíš za mnou lézt úplně všude?
Nemůžeš mě na pět minut nechat? Kdykoliv se ohlédnu, jsi tam.
Jsi horší než moucha u zadku krávy.
Je tu výčep, můžu si sem, kdy chci.
Tak běž na druhou stranu!
- Nechci tam. - Tak já jdu, ty zůstaň tady.
Jo.
Stejně nepřijde.
Utahuje si z tebe.
Ahoj.
- Dáte si něco? - Gin s tonikem, prosím.
Obsluho?
Jeden velký gin s tonikem a vodku s martini.
Hej!
- A pro něj malé pivo. - Vždycky se takový najde, že?
Je to můj otec.
Omlouvám se, to mi nedošlo.
Vůbec si nejste podobní.
Díky bohu za to, jsem spíš po matce.
Byla to velmi krásná žena.
Čímž nechci říct, že bych byl krásný.
Ne abyste si myslela, že jsem namyšlený.
Většinu času moc k světu nevypadám.
Podle mě jste velmi přitažlivý.
Opravdu?
Máte krásné oči.
Jo, jistě, to je…
- Bude vám vadit, když si zapálím? - Vůbec.
Omlouvám se, nechcete taky?
Ne, díky, snažím se přestat.
To já taky, je to hrozný zlozvyk.
Podle mě jste tady ze všech nejpřitažlivější.
To bych neřekl.
Pár hezkých chlapů se tu určitě ještě najde.
Nejspíš jste si jich nevšimla kvůli tomu osvětlení.
Střední obránce taky nevypadá zle.
Pro mě ne.
Se mnou je to zvláštní.
Hned jak vstoupím, vím, kdo je ten pravý.
Pravý?
Pro mě.
Můžu vám donést další pití?
Ještě jsem nedostala ani první.
Tady prosím.
Díky.
Jak dlouho se…
Svlékám na veřejnosti?
Tak bych to nedokončil.
Ptají se všichni. „Jak dlouho? Proč? Baví tě to?“
Musíte to nenávidět, očumuje vás tolik mužů.
Naopak, miluju to.
Dává mi to skvělý pocit moci.
Když máte hezké tělo, proč ho neukázat?
To jo.
Líbilo se vám moje tělo?
Ano.
Ano, líbilo, moc.
Říkal jsem si, že máte krásné křivky.
- Ahoj, Zito. - Ahoj, Arthure.
Dám si jedno rychlé, než půjdu na pódium.
Jen jednu skleničku.
V pořádku, drahý, chápu.
- Ano, pane? - Malé sherry, prosím, drahý.
Mám jen Bristol Cream.
A co s tím mám dělat? Vypít, nebo vmasírovat?
- Nechcete se posadit, slečno? - Mockrát děkuju, drahý.
Ten zatracený podvazkový pás mě zničí.
- Prosím, drahá. - Ne, já to udělám.
Myslím tamto.
- Nedíváte se na představení? - Jo, díval jsem se.
Co kdybyste sem pak přišla a dala si se mnou skleničku?
To je od vás moc milé, to bych ráda.
Na zdraví.
- Dáte si ještě skleničku? - Ne.
Už bych chtěla jít.
Třeba bychom se mohli vidět ještě někdy?
Vy mě nedoprovodíte domů?
Ano, jistě. Ještě se domluvím s otcem.
Zamkl by a já bych se pak nedostal domů.
Ne, že by mě zamykal venku, ale že se sám zamkne uvnitř.
Ne, že bych nemohl zůstat venku, když chci, ale…
Pojďte, zeptáme se ho.
Uvidíme se později, troufalče.
Dobrá.
- Tati… - Sbalil jsem ji, kamaráde.
Tu druhou. Pak si dáme skleničku.
- Tu, která tu… - Jo, asi se jí líbím.
- Ale to nebyla… - No vida, gratuluju!
To se ti povedlo, tati.
Jen doprovodím Zitu domů, asi se zpozdím.
Jen si běž. O mě se nestarej, budu v pořádku.
Nezamykej.
Ne, neboj se.
Taky se možná zpozdím.
- Tumáš, radši si vezmi klíč. - Jo.
Dobrou noc.
To je ostuda.
Dobře mu tak, chlípníkovi starému!
- Chytej! - Díky.
Skřivan si letí, ráno je ozdobené perlami rosy.
Bůh je v nebi, všechno je dobré.
Co to je? Kdo tam? Zmizte!
To jsi ty, díky bohu.
Kde jsi sakra byl?
To víš moc dobře.
- Cože? Až doteď? - Jo.
Co je ti do toho?
Když chceš celou noc někde lítat, najdi si bydlení.
Kdybych ho měl, nemusel bych celou noc někde lítat.
Čekal jsem až do jedné ráno!
- Mohl jsi počkat uvnitř. - Nedostal jsem se tam.
Klíč máš ty.
Nasaď si zuby a pojď na snídani.
Ty čuně jedno starý!
Vždyť z toho pijí koně!
Jestli jim začnou padat zuby, bude to tvoje vina!
Jak sis rozuměl včera s tou slečnou?
- Žádná slečna to nebyla! - Nebyla? Opravdu?
Moc dobře jsi to věděl. Byl to chlap!
Ne! To si děláš legraci.
Pane jo, to je překvapení!
Můj táta šel na večeři s transvestitou.
Neměníš orientaci, že ne? Vyhodí tě z Konzervativní strany!
- To jo. - No to nevím.
Jo.
Aspoň ses hezky vyspal.
Zatracené ženské, zase nás dostaly.
- Něco v novinách? - Ne, nic.
- Něco tam být musí. - Bože.
Edward Heath si vezme Ellu.
Nekecej!
Enoch Powell jako svědek.
Nekecej! Ukaž mi to.
Při tajném obřadu vykonaném arcibiskupem z Canterbury
si ctihodný Edward Heath vzal jazzovou zpěvačku Ellu Fitzgeraldovou.
Kde?
Pár si oblékl ladící kostýmky s diamanty.
To tě vyrajcovalo, co?
Dnes máš nějak dobrou náladu.
Děláš vtípky.
Zpíváš si.
Musím říct, že jsem se světem docela spokojený.
Život je tak nádherný.
Tati! To je ženská, tati.
Jo, musím říct, že nevypadala zle.
Lepší než ty ostatní coury, se kterými jsi skončil.
Nevěděl jsem, že to v sobě máš, sbalit takovouhle babu.
Byla to vzájemná osudová přitažlivost, tati.
Nemohla s tím nic dělat, ani já ne.
Byla to chemie, tati. Naše chemikálie se smíchaly.
To by mě zajímalo, s kým bude chemikálie míchat dneska.
To jsi na omylu, protože dneska to budu zase já.
V jedenáct ji mám vyzvednout.
Ne!
Miluje mě, tati. Myslí si, že jsem dokonalý.
Mám z tebe radost, synku.
Prospěje ti to. Tak ať vám to vydrží co nejdéle.
To mám v úmyslu, jsme zasnoubení.
Cože?
Jsme zasnoubení, budeme se brát.
Zatracený hlupáku.
Co je na ženění špatného?
Nic, se slušnou holkou. Ale s takovouhle všechno.
- Je to striptérka! - No a co?
Ty nejsou na vdávání, ale na koukání!
Vždyť jsi teď sám řekl, ať nám to co nejdéle vydrží.
Ne aby sis ji vzal, ale aby sis s ní jednou za čas užil!
Povyrazit si s ní, to mi nevadí.
Nechci si s ní jenom povyrážet.
Vezmu si ji. V kostele, řádně.
- Jen přes moji mrtvolu. - Když to bude nutné.
Farář bude trochu zmatený, ale to je na něm.
Miluju ji, tati!
Pro Kristovy rány! Dospěj.
Ven bych tě vůbec neměl pouštět.
Potkáš ženskou, ta si sundá podprsenku,
zamává na tebe prsama a jsi zamilovaný.
Ano, zamilovaný!
Dej mi už konečně pokoj.
Harolde!
Harolde, synu.
Měj rozum.
Vím, že ses chtěl vždycky oženit,
ale nesmíš to uspěchat.
Uspěchat? Je mi 39!
No právě, to je nebezpečný věk.
Osamělý, zranitelný.
Připravený zamilovat se do první coury, která tě chce.
Otče, byl bych rád, kdybys mojí snoubence neříkal coura.
Je to úžasná holka.
Vždyť ji neznáš.
Jak si můžeš být tak jistý, že ji miluješ,
když jsi ji potkal teprve včera?
Bylo to teprve včera? Jako bych ji znal celý život.
Panebože.
Jak dlouho znal Romeo Julii?
Druzí mě nezajímají, zajímáš mě jen ty.
Harolde!
Harolde, jen ti zalichotila.
Takové pískle a takový starý chlap. Nebudeš jí stačit.
To teda pěkně děkuju.
Už jsem to zažil.
Tati, bylo to skutečné.
Povídali jsme si až do rána
a uvědomili jsme si, že jsme oba osamělí,
a že dokud jsme se nepotkali, naše životy byly úplně prázdné.
Harolde, myslím jenom na tebe.
A co bude se mnou?
To jsi na mě moc dlouho nemyslel. Starosti máš jen o sebe, že?
Do žádného domova důchodců nepůjdu.
To se radši zabiju!
Neboj se, nikdo tě tam nutit nebude.
Můžeš tu zůstat s námi.
Tady? Přece ji nebudeš vodit sem.
To nedovolím.
Máš tři možnosti.
Buď zůstaneš s námi,
nebo půjdeš do domova, nebo se zabiješ.
Ty nemáš kouska citu!
Je mi z tebe zle.
Měl bys být rád, že je připravená se tě ujmout.
Takže jste se o tom bavili.
Samozřejmě. Byla to první věc, kterou jsem jí řekl.
Patříme k sobě, jako zarážky na knihy.
Jako Dante a Isolda.
Jako Morecambe a…
Miluj mě a miluj mého otce.
Tak to bylo vždycky, ne?
Nevypadá jako někdo, kdo by se rád staral ještě o mě.
Z toho by taky měla radost jen jeptiška a ty se vdávat nemůžou!
Zatracená limuzína.
Na co potřebuje limuzínu?
Tati!
Pospěš si, auto už je tady.
Ať počká.
To děláš schválně, že jo?
Nemůžu si zapnout límeček.
To bolí!
Připravoval ses tři hodiny.
Zdržuješ schválně, abych přijel pozdě!
Ještě mi jednou poděkuješ.
Pokud do dvou minut nebudeš, pojedeme bez tebe.
Zvoní vám telefon.
- Haló? - Harolde, jsi to ty?
- Zdravím, matko. - Neříkej mi matko.
Dobrá, paní Smithová.
Co v tom kostele máme asi tak dělat?
- Ano, už jsme na cestě. - Čekáme celé hodiny.
- Jsme na cestě! - Jedete pozdě.
- Ano, to vím, ale… - Nevím, co ti na to mám říct…
Tak už pojeďte!
Čím dřív položím telefon, tím dřív tam budu!
- Nebuď na mě tak hrubý! - Omlouvám se, nemyslel jsem to tak.
- Tvůj otec mě nazval hloupou děvkou! - Jak že?
- Hloupou děvkou! - Ale no tak.
To mě moc mrzí, vůbec si ho nesmíte všímat.
- Jen je trochu senilní. - Senilní? Co tím myslíš?
- Budeme vyrážet. - Chceš mi říct, že moje dcera…
- Nashle v kostele. - …se vdá do senilní rodiny?
- Pozdravujte ode mě Zitu. - Pozdravovat Zitu?
- Paní Smithová, prosím, neplačte. - Moje dcera si bere…
Má tchyně.
V půl druhé mám další svatbu.
Nechtěl byste spíš tam?
Tak hele!
Běžte už nastartovat auto, já jdu pro otce.
Volala paní Smithová. Půjdeš už?
Promiň, Harolde, budeš muset jet beze mě.
- Proč? - Nemůžu zapnout manžetové knoflíčky.
Zapneme je v autě!
Máš prsten?
Umyl sis krk? Ty ses neoholil! Teď už je pozdě.
- Říkal jsem, ať si vezmeš čistý kapesník. - Jo.
- Co to bylo? - Co?
- Před chvílí. - Kdy?
Z kapsy jsem ti vytáhl kapesník
a něco vyletělo z okna.
- Propána. - Co?
To byl nejspíš prsten.
Kde jsi?
- Zabiju tě! To je ti snad jasné! - Zvoní vám telefon.
Ať ta zpropadená věc zvoní!
Počkej, asi jsem ho našel.
Kde?
Tady je.
Vypadá to jako něco, co bych navlékl na prst svojí manželce?
- Vždyť je to těsnění do kohoutku. - To stačí.
Vůbec by nepoznala rozdíl, v kostelech je tma.
Počkat. Když ten prsten dopadl, slyšel jsi něco?
Zamyslím se… Neslyšel.
Musel spadnout na něco měkkého.
Dobrá. Tamhle je okno.
Když půjdeme po trajektorii, co je tu měkkého?
- Jeďte. - Jeďte.
Ještě jednou.
Je to jako hledat zlato, co?
Počkat, našel jsem ho!
Jedeme!
Nezastavujte!
Pospěšte, rychleji!
VIGILIE ZA RASOVOU HARMONII
Pozor na ty dveře.
Už vím, co myslí tím vysokým kostelem.
- Dávám tomu půl roku. - Buď ticho.
Koukám, že hrají chvalozpěv číslo 389.
Jmenuje se „Bojuj správný boj“. Velmi trefné.
Ještě slovo a ze všeho nejdřív tu budeme mít poslední pomazání.
Už jsem skončil, udělal jsem, co jsem mohl.
Teď je to na tobě, už nic neřeknu.
Díky bohu.
Ještě nepřijela, co?
Rozmyslela si to.
Napálila tě!
Pane Steptoe, přijela nevěsta.
Vy a váš svědek byste se měli postavit sem, prosím.
- A tak kráčíme do údolí smrti. - Tohle je Boží dům.
Nebojíš se, že do tebe udeří blesk?
Divím se, že neodhazuje oblečení.
Drazí přítomní,
sešli jsme se zde před zrakem božím
a před touto kongregací,
abychom tohoto muže a ženu spojili ve svátost manželské,
do níž teď tyto dvě osoby mohou vstoupit.
Šampaňské na účet podniku. Vítejte!
- Dámy a pánové. - Hurá!
Jménem všech z Packwellových líbánek vás vítám v hotelu Miramar,
který jak můžete vidět, je skoro hotový, na Costa Bravě ve Španělsku.
Kdyby někdo náhodou nevěděl, kde je.
Když své šampaňské vypijete rychle,
odevzdáte pasy, zapsat se můžete později,
vyzvednete si klíče, najdete si kufry
a můžete si jít do pokojů vyměnit…
Oblečení, ne partnery.
A v neposlední řadě doufám, že si užijete krásné líbánky.
Vítejte v hotelu Miramar.
To jsou vaše zavazadla?
Ano.
No tak, pospěš si.
Nech toho. Ten autobus nám ujel kvůli tobě.
Neujel by, kdybys nevykřikoval, že je Gibraltar britský,
když jsme vystoupili z letadla.
Půl hodiny jsem se na celnici snažil španělsky vysvětlit, že jsi blázen!
Měli jsme jet do Bognoru, tam mluví anglicky.
Nikdy nejsi spokojený, že?
Co jsme odjeli z letiště, nepřestal sis stěžovat.
- Nikdo tu svého otce nemá. - Věděl jsem, že se mi tu nebude líbit.
- Je tu hrozné horko! - Tak si sundej ten kabát!
A ten hloupý klobouk.
Zito?
- Ahoj, Terry. - Ahoj, Zito. Co tě sem přivádí?
- Já. - To je můj manžel, Harold.
- Těší mě. - Vy máte ale štěstí.
Nenapadlo mě, že Zitu někdo polapí.
Musí v sobě mít něco, co my neměli.
Pane, ke komu patříte?
- K němu. - Je to můj otec.
Na vašich líbánkách? Odpusťte, pane.
Vítejte ve Španělsku.
Když se budete cítit osaměle, můžete se zabavit spoustou aktivit,
zatímco bude tento šťastný páreček o samotě.
Pokud odpustíš, uvidíme se později.
- Kdo to je? - Jen někdo, koho jsem znala dřív.
- To jsem si všiml. - Pracovala jsem s ním, je to komik.
Mě tedy moc nerozesmál.
Asi toho nechal a místo toho vzal tuhle práci.
Docela fešák, co?
Je v pohodě, když je to váš typ.
Pojďme se zapsat, potřebuju sprchu.
Dal bych si na něj pozor.
Jen se otočíš a už tam bude, jako fretka v králičí noře.
Nebuď nechutný.
Prosím, pane, tudy.
A vy tudy, prosím.
Měli jsme jet do Bognoru.
Taková škoda peněz, jet až sem.
Nebude se mi tu líbit.
Je tu hrozný hic, potím se už teď.
- Pane? - Jistě.
Díky.
- Pane? - Chybí tu…
- Ano, pane. - Dveře.
Pane?
Díky, pane.
Pane?
Díky.
Hele, to se hodí, že?
No tak, přidejte. Mám hlad.
- Vstupte! - Vstupte!
- Kašleme na to, pojď, Fido. - Jo.
Božínku, jsem unavený.
Asi půjdu spát.
Víc už z toho nedostaneš.
V pařátech je další maso.
„V pařátech je další maso.“
Nemůže přijít nazmar. No tak.
Všichni ostatní už dávno odešli.
A půlka z nich ani nepřišla.
Já už jdu.
Ne! Nemůžeš mě tu s nimi nechat.
Ani neumím tou jejich hatmatilkou.
- Tak přidej! - Ještě jsem neměl pudink.
Já taky ne.
- Promiň, drahá, klidně běž nahoru. - Dobře.
- Přijď brzy. - Přijdu.
Dobrou noc, otče.
Hezky se vyspěte.
Moc dobré.
Moc dobré, dal bych za to čtyři libry.
Humra jsem neměl od první světové.
Mohl sis dát steak a hranolky.
Ne, jsem na dovolené.
Steak a hranolky si můžu dát doma.
Takže už jsi skončil? Dobře, půjdeme nahoru.
Nechtěl by ses projít po městě?
Ne, nechtěl.
Na spaní je trochu brzo, ne?
Pro mě ne.
Dobře.
Tak si asi půjdu chvíli číst.
Díky bohu. Pojď.
- Moc děkujeme. - Dobrou noc, pane.
- Nic nevidím! - Tak jdi po hmatu.
Snažím se!
- Co to bylo? - Nevím, nic nevidím.
Panebože!
Dobrou noc, tati.
Podívej, synu.
Vím, že jsem ti to měl říct dřív,
vím, že je na to trochu pozdě.
Zhruba tak 25 let pozdě. Dobrou noc.
Máš všechno?
Všechno, co potřebuju, díky.
Tak hodně štěstí, synu.
Díky.
Jsem oslepen!
- Ahoj. - Ahoj.
Uvědomuješ si, že co jsme se vzali, jsme sami spolu úplně poprvé?
Ano, já vím. Omlouvám se.
Není to tvoje chyba.
Trochu mě rozptyluje, že je mezi ním a námi jen osmicentimetrová zeď.
Vynahradím ti to.
Tak pojď.
Bože, co se stalo?
- Třeba se zabil! - Takové štěstí bych neměl.
Harolde!
Omluv mě, drahá. Radši se dojdu podívat, co se děje.
Tati, jsi v pořádku?
Tati, co je, co se děje?
Harolde, pomoz mi.
Přiveď doktora, jsem nemocný.
Mám bolesti, umírám.
- Co tě bolí? - Břicho. Jak v plamenech.
Vydrž, tati. Nehýbej se, přivedu pomoc.
Co s ním je teď?
- Je mu zle. - To mně taky.
Opravdu, nedělá si srandu. Je mu zle, podívej, jak zezelenal.
Má horečku.
Umírám, pomozte mi.
- Harolde, zavolej lékaře. - Ano.
Haló?
Haló? Mluvíte anglicky?
Medika, ano. Ne Mexiko!
Medika. Dobře, díky bohu.
Doktora. Ano, na pokoj 57, rychle.
Jestli to na mě hraješ,
bude zítra ráno kus španělského pole
navždy patřit Anglii.
Neboj se, lásko, bude v pořádku.
Jo, ale…
- Doktore? - Ano?
- Jak je mu? - Odpočívá, dal jsem mu injekci.
- Co s ním je? - Otrava jídlem.
Otrava jídlem?
Otrava jídlem.
Harolde?
Jsem tady, tati.
Budeš v pořádku.
Chci jet domů.
Vždyť jsme teprve přijeli, tati.
Chci jet domů.
Nechci umřít tady.
Vždyť neumřeš, tati.
Prosím, Harolde, vezmi mě domů.
Jsem na líbánkách, tati.
Za pár dní budeš v pořádku.
Sám doktor to říkal.
Těm cizáckým doktorům nevěř.
Vůbec neví, co dělají, cizáci.
Chci za svým doktorem.
Tvůj doktor je Pákistánec.
Počítá se mezi Brity.
Tati, udělali, co mohli.
Měl jehly jak rozvodné sloupy.
Chci jet domů.
Tati, je vrchol sezóny.
Tak snadno letenky neseženeme.
Nelíbí se mi tu.
Chci jet domů.
Jsem vyděšený!
Chci jet domů, Harolde. Teď, ještě v noci!
No tak, uklidni se.
Nerozčiluj se.
Uvidím, co se dá dělat.
- Slibuješ? - Slibuju.
No tak.
Zkus si trochu odpočinout.
Nebylo to snadné, ale zařídil jsem to. Dvě místa v dalším letu do Londýna.
To je od vás hezké. Dvě?
- Víc nemáme, jsme plní. - Ale my jsme tři.
Promiňte, víc už udělat nemůžu. Při té autonehodě zemřeli jenom dva.
Nevmáčkne se ještě jeden někam?
Bohužel, pane.
- Je malý, nemůže mi sedět na klíně? - Nebuďte hloupý, pane.
Nemůžete ho posadit na záchod? Stejně tam stráví celý let.
- Rád bych pomohl, ale je to nemožné. - Kdy bude další místo?
To nevím. Třeba zítra, třeba na konci týdne.
Dáme vás na první dostupný let.
Nechám vás pustit.
Tati, nepočká to, než se budeme moct vrátit společně?
Tak už se rozhodni. Co budeme dělat? Letíme, nebo zůstáváme?
Říkal, že by zítra mohli mít místo.
To není tak hrozné, ne?
Hotel je to hezký, peněz máš dost.
Nezůstaneš tu navždy.
Dobře, to jsem chtěla vědět.
Co jiného mám dělat?
- Budeš v pořádku, že ano? - O mě se neboj.
Honem, pane! Copak chcete, aby vám to uletělo?
Poslední výzva pro pasažéry letu…
Miluju tě.
Uvidíme se, až se uvidíme.
Běž už!
ODLETY
Ty zatracený pitomče!
Šťastnou cestu!
A nebojte se, panoši.
Postarám se o ni.
Co to sakra děláš? Harolde!
PASY
Dostaňte mě odsud.
Dostaňte mě do postele!
Panebože!
Odpolední pošta má zpoždění, že?
Co?
Říkal jsem, že odpolední pošta má zpoždění.
Copak čekáš, že ti něco napíše?
Samozřejmě, že čekám.
Za těch deset dní jsi dostal jeden pohled, a to bylo už před týdnem.
Vykašlala se na tebe, už se nevrátí.
Samozřejmě, že se vrátí. Jenom nemůže sehnat let.
Za tu dobu by už přišla i pěšky.
V téhle části roku je sehnat letenku zatraceně těžké!
Ten muž to říkal.
Nás dostal pryč bez problémů.
Už ji neuvidíš.
Užívá si s tím starým bručounem.
Uzdravil ses nějak rychle, ne?
Ne.
Pošta? To je pošta!
Tři pohledy a dopis!
Někde se musely zdržet.
Seřadím si je.
Ze čtvrtého, šestého a osmého.
„Můj nejdražší Harolde.
Jak se máš?
Já se mám skvěle, ale moc mi chybíš.“
Jo.
„Počasí je nádherné. Zatím žádná volná letenka,
ale všichni jsou tu moc milí a nápomocní.
Terry mě vzal včera do Barcelony.“
No ne!
„I manažer je moc milý.
Pozdravuje svého otce.
Jak mu vůbec je?
Nemůžu se tě dočkat, drahý.
Tvoje vždy milující Zita.“
Spokojený? A máš to, měl jsem pravdu.
Jo. „Můj nejdražší Harolde, zatím žádná volná letenka.
Děkuju za ten dvanáctistránkový dopis, který přišel včera.
Napíšu brzy, musím jít.
Jedu na výlet do Madridu s Terrym a pár dalšími.
S láskou, Zita.“
- „Drahý Harolde.“ - Kam se podělo „nejdražší Harolde?“
Tak zamilovaný nemůžeš být pořád.
Jo, to máš pravdu.
Ne, když jsi ženatý tak dlouho ty.
Ty zlomyslný malý hade.
Neotrávil ses tím humrem, ale svým vlastním jedem.
Tak už čti. „Drahý Harolde.“
„Drahý Harolde, včera mi od tebe přišel další dlouhý dopis.
Terry pozdravuje. Napíšu ti, Zita.“
Jsou stále kratší, že?
Asi si to nechává na ten dopis.
Všechno to bude tady.
„Drahý Harolde, vůbec nevím, čím začít.“
Ne, synu, to nedělej. To ničemu nepomůže.
Nezačínej mě teď litovat.
Copak jsi o to celou dobu neusiloval?
Chtěl jsi to celou dobu.
Nic jsem neudělal.
Ani jsi nemusel. Byl jsi tam.
Pořád jsi tam.
Jen nám dvěma by nám bylo dobře.
Nebyl jsem tam, když tě opustila s tím maníkem.
Já taky ne, že?
Seděl jsem doma a staral se o tebe.
To je k popukání.
Udělat ze mě paroháče. Na vlastní účet.
Co s tím uděláš?
- Co s tím můžu dělat? - Leť za ní a jednu jí vraz.
Ano, samozřejmě si se svým příjmem můžu dovolit létat po Evropě, že?
Nech si poradit, synu. Zapomeň na ni.
Nikoho dalšího tady nepotřebujeme, postaráme se o sebe sami.
Ty sám si nech poradit.
- Běž do svého pokoje. - Jo?
Zamkni dveře a dalších pět let mi nechoď na oči.
To je celé.
No tak, běž.
Běž.
Běž!
Proč jsi mi to musela udělat?
Až ji uvidím, tak jí ten obličej rozbiju.
Dobré odpoledne, jen…
Ano?
Dobré odpoledne, včera jsem vám hodil do schránky vizitku.
Opravdu? To je do vás docela drzé.
Steptoe a syn, obchodníci s kovošrotem, oblečením z druhé ruky, uměním,
nábytkem, čímkoliv, za nejlepší ceny. Jsme velmi soutěživí.
Drahý, jediné moje hadry mám teď na sobě.
Chápu, promiňte, že vás obtěžuju.
Nechoďte. Nepůjdete dál? Třeba bych pro vás něco našel.
Nebudu rušit, díky.
Počkejte! Nejste ten chlápek, který si vzal Zitu?
- Jak to víte? - Byl jsem tam přece.
V tu noc.
No jistě, vy jste ten transvestita.
Imitátor žen, drahý, pokud dovolíte.
Ale s vámi dvěma mě to mrzí.
Nevydrželo to dlouho, že?
Abyste věděl, ten pocit znám.
S tou mojí to taky nevyšlo. Byla to hrozná mrcha.
A ještě mi vzala gramofon, ložní prádlo, plakát Butche Cassidyho…
Jak víte, že jsme se rozešli?
Řekla mi to, jak jinak?
Řekla vám to? Kdy?
Vidím se s ní každý týden.
Vzala mi všechny známky Green Shield.
Do útoku!
Kde je?
Kde je kdo?
Co tím myslíš? On. Ten parchant, se kterým jsi utekla.
Jo tenhle! Nevím, neviděla jsem ho.
Lžeš! Jsi v tom.
Nikam jsem nelezla.
Dáš si čaj?
Jo, díky.
- Nevěděl jsem to. - Nebyl důvod, abys to věděl.
- Jak jsi mě našel? - Díky Arthurovi.
Tomu transvestitovi, potkal jsem ho.
- Mrzí mě to, Harolde. - Jo?
Nechtěla jsem to tak.
Ne.
Neskočila jsem mu do postele, jakmile jsi odletěl.
- Jistěže ne. - Vydržela jsem to tři dny.
Panebože, to mi lichotí.
Nestalo by se to, kdybys tam byl.
- Ani kdyby ses vrátila domů. - Nesehnala jsem let.
Ten tvůj maník se určitě snažil hodně.
Tak hele, kvůli svému otci jsi mě nechal na líbánkách.
- Bylo mu špatně! - Byl by…
Panebože, znovu už to nerozebírejme.
Kolik cukru?
Dva, prosím.
Cigaretu?
To bych neměla, uškodilo by to dítěti.
Ale dala bych si.
Tak si dej, pro rány boží. Jedna nic neudělá.
Jsi sama?
- Jak dlouho je pryč? - Co zjistil, že jsem těhotná.
To je typické, co?
Sbalit něčí manželku, naštěkat jí do boudy a utéct.
- Věděl jsem, že je k ničemu, když… - Není jeho.
Tak čí…
Čí je?
Ne, moje není.
Nemůže být.
Je?
- Proč jsi mlčela? - Myslela jsem, že bys to nechtěl vědět.
- Po tom, co se stalo. - Nejsem jako on.
Je moje.
Měl jsem právo to vědět.
Měla jsi mi to říct. Neměla bys kouřit.
- Kdy se má narodit? - Za pět týdnů.
Posledního února.
Je to pravda.
Budu otec.
Zito, pojďme začít znovu.
Zkusme to ještě jednou.
Nebude to fungovat, Harolde. Pořád mi to budeš dávat sežrat.
Ne, slibuju. Pořád tě miluju.
Stalo se. Nemůžu žít v minulosti.
Záleží na budoucnosti.
Zášť já chovat neumím.
To, co jsi udělala, bylo příšerné, ale teď už je to zapomenuté.
To vidím.
Začneme znovu, jako by se nic nestalo.
Pojď se mnou domů, Zito, už kvůli tomu prckovi.
Chci to dítě.
Nikdy jsem žádné neměl. A chci tebe.
Jsi si tím jistý?
Jsem si jistý.
Dobře, tak to zkusíme.
Opatrně.
Pomůžu ti.
Jsi v pořádku?
- Nebude se mu to líbit. - S ním to nemá co dělat.
Jsi moje žena. Pokud se mu to nelíbí, ať se staví na hlavu.
Uvidíme.
Mluvíš, jako bych se ho snad bál.
Domov.
Radši tu počkej.
Je to překvapení, to je celé.
Tati?
Ahoj, tatínku.
Jdeš pozdě.
Hádej, kdo s námi bude bydlet!
Nikdo.
To neřekneš, až zjistíš, kdo to je.
Zavři oči.
Panebože.
Už je můžeš otevřít.
Dobrý den, pane Steptoe.
No to se podívejme, koho tu máme.
Věděl jsem, že bude mít radost.
- Odveď ji pryč. - Ale já…
Tuhle ženskou u sebe doma nestrpím.
- Sbohem, Harolde. - Zůstaň, kde jsi!
To nemáš srdce? Copak nevidíš, že čeká dítě?
Vsadím se, že má knírek.
Zavři ten svůj zobák!
Je moje.
Je to moje dítě.
Panebože.
Ty jsi bezpochyby ten největší podpantoflák pod sluncem.
A ty si nemysli, že z něj vyždímáš nějaké peníze, dokud jsem naživu!
Poslyšte, staříku. Od vás žádné laskavosti nepotřebuju.
- Řekni to! - Ani od tebe.
Postarám se o sebe sama, nepotřebuju k tomu muže.
Nepřišla jsem sem kvůli sobě, ale protože jsem byla pozvaná.
Copak už jsi mu neublížila dost?
Ano, ublížila, ale jenom jednou.
Vy to děláte celý život. Podívejte se na něj.
Je k smíchu, sám se nevyčůrá.
- To je trochu… Vyčůrám. - Nevyčůráš.
Ale ano! Můžu si dělat, co chci.
Dobře, tak mi to dokaž. Nech ho tu a pojď teď se mnou.
Ale to není třeba. Můžeme tu žít společně jako velká šťastná rodinka.
Vidíš? Nemůžeš.
- Můžu! - Jsi tu jak vězeň.
- Nejsem! - Nekřič na mě!
Budu!
Zdá se, že jsme vykročili špatnou nohou.
Pojďme se posadit.
Nezdržím se, bez tohohle se obejdu.
Zito, nemůžeš odejít. Mysli na dítě.
- Právě na něj myslím. - Nemůžeš ho přece vychovávat sama.
To dítě potřebuje otce. Otcovský vliv potřebují všechny děti.
Opravdu?
- Máš pravdu, jdu s tebou. - Ne, já nechci, abys šel.
Je po všem, lásko. Vůbec jsem sem neměla chodit.
Jsi hodný chlap, Harolde, nemůžeš za to.
- Nebude to fungovat. - Bude. Miluju tě.
Harolde, má pravdu. Paninko, já vám povím, co uděláme.
Běž domů, vyprdni to dítě, uděláme test otcovství,
a když to bude jeho, budeme ti týdně posílat 30 šilinků.
Lepší nabídku nedostaneš.
Mockrát děkuju.
Počkej, Zito, za to se omluví, než odejdeme.
Udělej mi laskavost a jdi se bodnout!
- Zito! - Nech ji jít.
- Nepotřebujeme ji. - Uhneš mi?
- Jdi mi z cesty! - Ne!
Harolde!
Zito!
- Nech ji jít, Harolde! - Zito!
Dej ze mě ty pracky!
Jen jsem ti je čistil.
Bude hezké ráno, že?
Dnes bude hezká obchůzka.
Harolde, jak dlouho to takhle bude pokračovat?
Nepromluvil jsi se mnou už půl roku.
Myslím si, že už to takhle dál nezvládnu.
Jasně jsem ti dal najevo,
že jakýkoliv náš rozhovor bude pouze praktický.
„Kde je večeře?“, „Vylož vozík.“ a „Kolik za to chceš?“
A jiné podobné fráze.
O žádné společenské styky zájem nemám.
Omluv mě, mám práci.
Práci? Můžu ti s něčím pomoct?
- Krysy. - Takhle krysy nezní.
Tady. Pozor!
- Je to dítě. - Překvapuješ mě.
- Jak se sem dostalo? - To nevím.
Třeba uteklo z domova.
To dítě tu někdo nechal.
Někdo měl dítě a nechal ho tu.
Ubožátko malé. Co je to za místo pro dítě?
Stáj.
Promiňte, mladý muži.
Tohle jsme vám přinesli.
Ty starý blázne. To je 560 Trident do Stutgartu.
Dvanáct a půl libry nejrůznějších čistých hadrů.
Díky, pane.
Ano. Nashle, pane.
Panebože.
Opustila ho.
Je moje!
No tak, lehni si.
Nesahej na něj!
Ještě není naočkovaný.
Dělám ti postýlku. Krásnou postýlku.
Tak pojď. Bože.
Jdeme na to.
A je to. Je rozkošný, že?
Můj chlapeček.
- Jak to víš? - Podíval jsem se.
Jak víš, že je to tvůj syn?
Samozřejmě, že je můj. Je to logické.
Vždyť měla stejně staré dítě.
Vidíš? Jistěže je můj.
Kdo jiný by na takovém místě nechal dítě?
Nemyslím si, že by něco takového udělala.
- Opustit ho. - Já jo. Proto jsem tě před ní varoval.
Je mi podobný, viď?
Aspoň nemá knírek.
Samozřejmě, že je můj.
Přestaň už brečet.
Řeknu ti, co udělám.
Položím tě do tvé krásné postýlky.
Božínku.
Přikryju tě dekami.
To je ono. A zazpívám ti.
Halí, belí, koně v zelí…
No jo pořád, tak si breč!
Je nemocný!
- Seženu mu doktora. - Není nemocný, jenom má hlad.
Něco ti povím, mám steak a ledvinkový pudink.
Takové věci přece nesmí!
- Proč? - Od tebe nemůže nic.
I mě trvá věčnost, než něco od tebe rozkoušu.
Může si dát výpek, vím, co dělám.
Nesahej na něj! Nechci, aby byl plný těch tvých bakterií.
- Udělám to. - Takhle ne.
Dej mu ruku pod zadek, ať má trošku oporu.
Tak, už mám připravené mléko.
Co to má být?
Jeho lahev.
Vždyť je to lahev od piva.
Vypláchl jsem ji.
- A co je tohle? - Jeho cecka.
- Cecík, tati. - Vždyť vím.
Sám jsem ho vyrobil z malíčku tvé gumové rukavice, uprostřed je dírka.
- Funguje to. - To je dobrý nápad.
Samozřejmě. Nemusíš mi říkat, jak mám vychovávat děti.
Už jsem to dělal.
Já to udělám.
Ano, už to bude.
Už to bude, podívej.
Přibral 370 gramů.
To není špatné, ne?
Je to pořádný kluk.
Větší, než jsi byl ty.
Ne tak velký jako já.
Nikdo nebyl tak velký jako ty.
Po narození jsem vážil pět kilo.
To jsi moc nevyrostl, že?
Tak jo, dobře.
Už jdu.
Vydrž minutku.
Tak pojď.
Pojď za mnou.
Ty ses načekal.
Načekal ses, viď?
Hodný kluk.
Tak pozor, kamaráde.
Tam pro tebe nic není.
Tady jsem, broučku.
- Dobrý? - Dobrý.
Tak pojď.
Nahoru, jejda majda.
Ne, takhle ne.
Nejdřív mu musíš umýt hlavičku.
Otoč ho na záda.
Podrž ho nad vodou, aby se mu mýdlo nedostalo do očí.
- Mám to. - Přesně tak.
- To stačí. - Spadlo to do vody!
Dovnitř, tak.
Podívej, jak se koupe.
- Co Bartoloměj? - Co to je za jméno?
- Bartoloměj se dítě jmenovat nemůže. - Má to trochu úroveň.
- Bartoloměj Steptoe. - To je jak pro teplouše.
Nechápu, co máš za problém. Albert Winston.
- To je ono. - Albert to nebude, na to zapomeň.
Tady je jedno dobré. Gervaise.
Zní to jako nějaký francouzský sýr.
Otče, Gervaise je velmi staré anglické jméno.
To je Albert taky.
Albert to nebude, to je až moc běžné.
Je to můj syn, budu mu říkat, jak chci.
Hezká jména mají i některé filmové hvězdy.
Dirk Steptoe.
Kirk Steptoe.
A děcka z okolí mu budou říkat Berk Steptoe.
Nějak se jmenovat musí.
Arbuthnot!
Neboj se, dělal jsem si legraci.
No tak, honem. Nějak mu říkat musíme.
A co Peregrine?
Ne! Albert.
Albert to nebude. Nikdy!
Jak se jmenuje?
Jméno jsme ještě nevybrali. Můžeme mu říkat po vás?
Ano? Jak se jmenujete?
Albert.
Otče, myslím, že nastal čas probrat Jeremyho budoucnost.
Albertovu budoucnost.
Albert Jeremy. Až umřeš, bude to Jeremy Albert.
Jestli půjde na Eton,
měli bychom ho zapsat hned.
Eton?
Ano. Nelíbí se mi ty slaměné klobouky, které nosí v Harrow.
Co? Syna vetešníka přece studovat v Etonu nenechají.
Nevidím důvod proč ne. Když máš peníze, můžeš jít kamkoliv.
Jo, ale ty žádné peníze nemáš.
- Ale ty jo. - Moje peníze nedostaneš.
- Půjdou na vzdělání tvého vnuka. - To je jedno, jsou moje.
Do svých 13 let je chtít nebude. Kruci písek, vždyť to ti bude už 83.
Kdybys na mě přepsal peníze, vyhnul by ses všem dědickým poplatkům.
To mám v úmyslu. Tak dlouho, jak to půjde.
Nemůžeš žít věčně. I ty musíš někdy umřít.
O mojí smrti nemluv.
Víš, že mě to znervózňuje.
Já neumřu.
Ještě mi pár let zbývá.
Jsem zdravý jako ryba.
- Ano, já vím, ale… - Já neumřu.
Vidíš? Tehdy jsi málem umřel.
Může se to stát kdykoliv. Až budeš sedět na záchodě,
až budeš pít, zatímco s tebou budu mluvit,
kdykoliv, můžeš umřít lusknutím prstu.
A všechno to půjde daňovým úředníkům.
Jeremy má před sebou celý život.
Eton.
Rok na Gordonstounu. Pár let na Cambridge.
Rovnou na Sandhurst.
Osobní jízdní stráž.
Poručík „Jiggers“ Steptoe.
Úplně ho vidím, hrdý a v pozoru,
jeho kůň si vykračuje po Mall…
A táhne za sebou vozík.
Táhne… Ne!
Zdědí podnik jako všichni z rodu Steptoe!
Ale nezdědí. To nedovolím. Dostane svou šanci.
Neskončí jako já.
Bude mít všechno, co já nikdy neměl.
Ale za moje peníze ne.
Může se postavit na vlastní nohy, jako já.
Zděděné bohatství neuznávám.
Dobře! Jen si svoje peníze nech.
Nepotřebujeme je, udělám to sám.
Všechen čas, který mi Bůh dá, budu pracovat,
protože ten kluk dostane to nejlepší, co se dá koupit!
Hej, to je moje kolo!
No tak!
Všichni ven!
Copak nemáte kam jít domů?
Všichni ven!
Jsi tak autoritativní.
Kolem zahrady jako medvídek.
A polechtám ho na…
Tati?
Kde mám sakra svůj čaj?
No nazdar, to už je čas?
Jak se má malý Jeremy?
Malý Albert je na dvoře, nechal jsem ho na čerstvém vzduchu.
Cože jsi?
Je v kočárku.
Není v kočárku, tati.
Samozřejmě, že je. Sám jsem ho tam dal.
Byl tam! Připásal jsem ho.
- Někdo ho unesl! - Ne!
- Neměl jsi ho tu nechávat. - Dělal jsem to vždycky.
A tebe taky.
- A tebe taky nikdo neunesl. - Kéž by to někdo udělal!
- Co to je? - Nějaký vzkaz.
„Prosím, odpusť mi, vzala jsem si ho zpět.
Teď mu můžu dát lepší život, než který by poznal u tebe.
Díky, že ses o něj postaral.
PS: Prosím, nehledej nás.“
- Kam jdeš? - Najít je.
Tohle jí jen tak neprojde!
- Vždyť nevíš, kde je. - Neboj se, zjistím to.
OLD WENTONIANS RUGBY KLUB
Jedno malé, prosím.
No podívejte na to!
Kdo ho chce?
Tady!
Zatracení fašisti!
Vy zpropadení konzervativci!
To je ale odporný chlápek.
Vezmi ho s sebou!
Všichni jste banda dobytků!
Pojď sem. Můžeš vyskočit oknem.
Měli byste se rozdělit.
Jsi v pořádku?
Jo, v pohodě.
Proč jsi sem chodil?
Kvůli tobě ne, neboj.
Přišel jsem si pro dítě.
Běž domů, Harolde, prosím.
Na jednu noc mi to stačilo.
Řekni mi, kde je, a já si pro něj dojdu.
- Ne, Harolde, to nemůžeš. - Neříkej mi, co můžu.
Je to moje dítě. Kde je?
- Poslyš, Harolde. - Je v pořádku?
Je v pořádku, ale…
Snad sis ho s sebou nevzala do práce.
Ne, prosím!
Všechno v pořádku, drahá.
Už se uklidnili. Jsi v pořádku?
Takže můj nebyl ani ten druhý.
Jsem asi jediný, kdo přišel o dvě děti v jeden den.
To černé jsem ani nepoznal, znal jsem jen to bílé.
Teď mu budou tři roky.
Zajímalo by mě, jak mu Jeremyho matka říká.
- Jak jinak než Alberte. - Nebuď hloupý.
Překlad titulků: Tomáš Pikl