POHJOISNAPA
Muistathan Petteri-poron, joka joulupukin rekeä veti
Ja pelasti joulun valaisemalla tien kaiketi
Mutta kertomus jatkuu ovelasti
Petteri myös uuden vuoden pelasti
Kaikki sai alkunsa samana usvaisena iltana.
Joulupukki sai oudon viestin.
Mikä tämä on?
Tämähän on Isä Ajalta.
Vanhalta ystävältäni.
"Hyvä joulupukki, olen pahassa pulassa."
"Sinun täytyy auttaa minua. Vanha vuosi päättyy viikon päästä"-
-"mutta tällä kertaa uutta vuotta ei välttämättä tule."
"Ilo, uuden vuoden lapsi, on kadonnut."
Onpa kamalaa.
Jos uuden vuoden lasta ei löydetä-
-vanha vuosi vain jatkuu jatkumistaan.
Joulukuun 31. päivä jatkuu ikuisesti.
Lähetän etsintäpartion heti matkaan.
Hetkinen. Kukaan ei näe eteensä tuon usvan ja lumisateen keskellä.
Ei kukaan, paitsi Petteri.
Maailman lasten onnellisuus on jälleen kerran sinusta kiinni.
Sinun on löydettävä uuden vuoden lapsi.
Aikaa on vain vajaa viikko.
-Mitä tarkoitat? -Koska kuonosi noin loistaa...
...on kuusi päivää aikaa ongelmat nuo poistaa.
Teen parhaani.
Ilo, uuden vuoden lapsi, oli kadonnut.
Petteri Punakuono matkasi ensin luokseni-
-ennen kuin lähti etsimään uuden vuoden lasta.
Mistäkö tiedän sen? Kukako minä olen?
Olen Isä Aika.
Mitäkö teen työkseni?
Sitä, mitä kaikki isät tekevät. Huolehdin asioista.
Enimmäkseen ajasta. Koko maailmankaikkeuden ajasta.
Varmistan, että kaikki tikittää ensiluokkaisesti.
Vitkastelija.
Tärkein tehtäväni on varmistaa, että tammikuun ensimmäisenä päivänä-
-meillä on valoisa ja onnellinen uusi vuosi.
Siksi huolestuin, kun huomasin Ilon kadonneen.
Mutta Petteri... Hetkinen.
Menen jo asioiden edelle.
Taisin edetä turhan vauhdikkaasti.
Peruutetaanpa iltaan, jolloin Petteri lähti yksin taipaleelle.
Pian seuraan liittyi Kenraali Tikittäjä, joka on luotettavimpia virkamiehiäni.
Kellontarkka sotilas.
Tule, Kenraali Tikittäjä. Pystyt kyllä siihen.
Isä Ajan linna ei voi olla enää kaukana.
Sinä olet rohkea, ja minä olen kankea. Pannahisen lumisade.
Kyllä minuakin paleltaa.
Ei hätää. Onhan nenänpää. Sen hehku varmasti lämmittää.
Älä huoli. En aio luovuttaa.
Lopulta suurten ponnistelujen jälkeen-
-he saapuivat autiomaahan, jonka nimi oli Ajan Hiekka.
Autiomaa?
Mitä nyt tehdään?
Ylittää täytyy autiomaa. Pomo kaukana odottaa.
Onko Isä Ajan linna autiomaan toisella puolella?
Jo vain. Niillä main. Tuon tähden alla.
Edessä on vielä pitkä matka.
Ehkä minä voisin auttaa.
-Kuka sinä olet? -Ystävä.
Tervehdys. Olen mahtava Vartin Yli Viisi.
Isä Aika lähetti minut avuksi taipaleellenne.
Mahtava Vartin Yli Viisi.
Voinko kutsua sinua Vartiksi?
Mieluummin et, jos sillä ei ole väliä.
Hypätkää kyytiin.
He olivat puolivälissä autiomaata-
-kun yhtäkkiä...
-Mikä tuo on? -Vanha aioni. Nyt vauhtia, koni.
Juokse, juokse!
Juokse!
Pelätkää Aioni Julmettua.
Se oli kauhistuttava petolintu, joka terrorisoi Ajan Hiekkaa-
-lukemattomia vuosikausia. Aioni Julmettu.
Tuolla on parempia saaliita.
Hän ei etsi meitä.
-Ketä sitten? -En sano suotta, uutta vuotta.
-Oletko samaa mieltä? -Ehdottomasti.
Hänkin etsii Iloa.
Aioni elää vain yhden aionin vanhaksi.
Sitten hän muuttuu jääksi ja lumeksi.
Kuinka kauan yksi aioni kestää?
Mittaamattoman pitkään.
Hänen aioninsa tulee viimein loppuun joulukuun 31. päivä.
Hänellä on vain kuusi päivää jäljellä.
Hän etsii uuden vuoden lasta pysäyttääkseen ajan.
Jos joulukuun 31. päivä jatkuu iäti, hänen elämänsäkin jatkuu.
Sitten hän ei ikinä muutu lumeksi eikä lakkaa pelottelemasta ihmisiä.
Paitsi jos löydämme Ilon ensin.
Mennään, Vartin Yli Viisi. Vie meidät Isä Ajan linnaan.
Koska meillä on kiire, voit kutsua minua Vartiksi.
Mennään, Vartti.
Pian he kaikki saapuivat linnaani-
-onnellisten uusien vuosien palatsiin.
Tottahan se on.
Kuonosi on yhtä punainen kuin tukkani oli aikoinaan.
Minua kutsuttiin Punapääksi.
On ilo palvella, sir.
Tiedätkö, mitä tapahtuu jokaisena uuden vuoden aattona?
Tiedätkö, kuinka siirrytään vuodesta seuraavaan?
En, sir. Tiedän vain, että kaikki toivottavat onnellista uutta vuotta.
Se onkin iloinen tapahtuma. Juhlallinen myös.
Ajan kulku herättää kunnioitusta.
Se on ainoa varma asia maailmankaikkeudessa.
Sitä voisi verrata uuden kuninkaan nousemiseen valtaistuimelle.
Uuden vuoden lapsi aloittaa aina tammikuun ensimmäisenä päivänä-
-viattomana ja nuorena kuin kevätaika.
Liikkuva viisari kirjoittaa
Ja sitten jatkaa matkaa
Ei kelloa voi pysäyttää
Se etenee etenemistään
Liikkuva viisari kirjoittaa
Ja sitten jatkaa matkaa
Vaali siis muistoja
Sillä mennyt on poissa
Vaikka raataisit niska limassa
On niin upeaa
Olla elossa
Siis...
Arvosta hetkeä jokaista
Iloitse aamunkoitosta
Liikkuva viisari kirjoittaa
Ja sitten
Jatkaa matkaa
Kun keskiyö lähestyy, vanha vuosi odottaa-
-kun kaikki maailman kellot laskevat viimeisiä hetkiä.
Keskiyö!
Taikatimantti lasketaan alas lopun ja alun symboliksi.
ONNELLISTA UUTTA VUOTTA
Ja onnellista uutta vuotta
Tänä vuonna timanttia ei välttämättä lasketa.
-Mitä uuden vuoden lapselle kävi? -Hän karkasi.
Ilo oli kaikkea muuta kuin iloinen täällä.
Minä en aavistanutkaan sitä.
Ilo oli erilainen kuin muut uuden vuoden lapset.
Hänellä oli epätavallisen...
...isot korvat.
Herttinen. Ei mahda mitään. Siinä on korvaa kerrakseen.
Suo anteeksi, mutta...
Kukaan ei nauranut ilkeästi-
-mutta sinä yönä Ilo-parka karkasi.
Sen jälkeen hänestä ei nähty vilaustakaan.
Olisipa hän tullut luokseni.
Tiedän tismalleen, miltä hänestä tuntui.
Häntä varmasti nimiteltiin eikä otettu mukaan uuden vuoden leikkeihin.
Tiedätkö yhtään, minne hän lähti?
Hoitaja Yhdeksän mukaan hän halusi aina nähdä-
-Menneiden Vuosien Saariston.
Saaristonko?
-Mitä se tarkoittaa? -Se on rykelmä saaria.
Menneiden Vuosien Saaristo on maailman ihmeellisin saaristo.
Se sijaitsee pohjoisessa, kaikkein pohjoisimmassa pohjoisen meressä-
-piilossa muulta maailmalta ikuisen hyisen usvan siimeksessä.
-Jokainen saari on mennyt vuosi. -En ymmärrä, sir.
Kun vanhan vuoden aika on ohi-
-hän lähtee eläkkeelle saaristoon ja valitsee sieltä oman saaren.
Saari on yksin hänen.
Aika pysähtyy siihen vuoteen, jolloin hän oli vallassa.
Menneiden Vuosien Saaristo.
Ilo voi piileskellä jollakin saarella, jossakin mennessä vuodessa.
Tutkin vaikka jokaisen saaren. Mistä löydän ne?
Mene sinne, missä Ajan Hiekka kohtaa Entisaikojen Meren.
Siellä on jättimäinen aurinkokello.
Aurinkokello kaiken tämän sumun keskellä.
Keppi osoittaa hyisen usvan halki Menneiden Vuosien Saaristoon.
Suuntaa loistava nenänpääsi sinne.
Äläkä poikkea kurssista, Petteri.
Huomaat kulkevasi ajassa yhä taaksepäin.
Käännä vuodet taaksepäin
Elä kuin ennen taas
Yksinkertaisesti vaan
Käännä vuodet taaksepäin
Kävele kujaa aurinkoista
Ei ole kävelyn voittanutta
Käännä vuodet taaksepäin
Muista vain hyviä hetkiä
Älä murehdi ikäviä
Elämä katoaa silmänräpäyksessä
Kaikkien pitäisi yhdessä
Kääntää vuodet taaksepäin
-Käännä vuodet taaksepäin! -Käännä vuodet taaksepäin!
Voi ei. Aioni!
Aioni Julmettu oli päättänyt, ettei Petteri löytäisi Iloa.
Hän teki kaikkensa estääkseen pientä punakuonoista poroa.
Petterin tilanne näytti melko pahalta.
Hän oli matkalla hyisen usvan halki Menneiden Vuosien Saaristoon-
-etsiessään Iloa, uuden vuoden lasta.
Aioni Julmettu syöksähti taivaalta.
Pakko päästä kovempaa.
Aioni oli juuri laskeutumassa, kun...
Hyvänen aika!
Älä suotta hermoile tuosta ylisuuresta kanasta.
-Kuka sinä olet? -Minua sanotaan Isoksi Beniksi.
Katso, mitä minä osaan.
Kiipeä sisään. Siellä on turvallista.
Mitä sinä sanoit?
-Häh? -Kysyin, onko siellä viihtyisää.
Suu täynnä on vaikea puhua.
Tottahan toki, mutta ehkä minun olisi parempi matkustaa päälläsi.
Jos niin haluat.
Et ikinä löydä Iloa ennen minua.
Olet tuhma lintu.
Aioni Julmetustakaan ei ollut Ison Benin haastajaksi.
Aamuun mennessä Iso Ben oli vienyt Petterin-
-Menneiden Vuosien Saariston vanhimmalle saarelle.
Siellä eläkepäiviään vietti Miljoona Vuotta e.Kr.
Ison Benin odottaessa satamassa-
-pikku poro astui maihin etsimään itse Yhtä Miljoonaa.
Onko ketään kotona?
Ainahan joku on, vai mitä?
-Hei. Sinä olet varmaankin... -Minäkö? Y. M.
-Y.M. -Lyhenne Yhdestä Miljoonasta.
Olisi liian rankkaa sanoa jatkuvasti Yksi Miljoona, vai mitä?
Niin kai.
Miksi suupielesi ovat alaspäin eivätkä ylöspäin?
Etsin Iloa, uuden vuoden lasta.
Entä jos en löydä häntä ajoissa?
Lopeta kielteinen ajattelu. Ala ajatella myönteisesti.
Kun asiat menevät pieleen
Ja tummat pilvet peittävät taivaan
Revetkööt mokomat pilvet
Naura ja katso, vieläkö itkettää
Nyt sataa auringonpaistetta Nyt sataa auringonpaistetta
Se on musiikkia korville
Nyt sataa auringonpaistetta Nyt sataa auringonpaistetta
Kun hymyilet kyynelet tiehensä
Nyt sataa auringonpaistetta Nyt sataa auringonpaistetta
Ja sateenkaari pian ilmestyy
Nyt sataa auringonpaistetta Nyt sataa auringonpaistetta
Kun hymyilet kyynelet tiehensä
Nyt sataa auringonpaistetta Nyt sataa auringonpaistetta
Upea laulu, Y.M. Otan neuvostasi vaarin ja löydän varmasti Ilon.
Kuka Ilo on? Ilo on kaikkialla.
Kuuntelethan, Y.M.
Ilo on uuden vuoden lapsi. Hän on kadonnut.
Hän on saattanut tulla tänne.
Pieni lapsiko? Joo. Joo!
-Onko hän täällä? -Ei, mutta hän oli.
Ilo oli kuulemma käynyt saarella ja saanut siellä paljon kavereita.
Kerran hän oli jopa pelastanut lentoliskon poikasen hengen.
Ikävä kyllä...
Sydän särkyneenä ja ystäviensä naurun väärin ymmärtäneenä-
-Ilo kyhäsi itselleen veneen isosta kotilonkuoresta-
-ja purjehti tiehensä jälleen kerran.
En ole nähnyt häntä sen jälkeen.
Mutta mietitäänpä...
Hänen täytyy olla jollakin saarella.
Ehkä. Vai mitä?
Mennään sitten. Iso Ben odottaa.
Ensin ei onnistanut. He etsivät kaksi päivää.
1893 ei ollut kuullutkaan hänestä.
1492 oli liian kiireinen löytöretkillään edes puhuakseen meille.
1965 oli turhan äänekäs-
-ja 4000 e.Kr. suunnitteli vain pyramidien rakentamista.
Saaria riittää kyllä. Paljon.
Joulukuun 31. päivä on kolmen päivän päästä. Aika käy vähiin.
Ehkä tuo saari tietää jotakin. Ainakin se näyttää vaikuttavalta.
Saarella asui vanha Kymmentä Vaille Kolme.
Se oli yksi saariston upeimmista saarista.
Saari oli täynnä linnoja, prinsessoja ja ritareita kiiltävissä haarniskoissaan.
Kun he astuivat maihin, he tapasivat saaren omistajan-
-vanhan herra Kymmentä Vaille Kolmen henkilökohtaisesti.
Etsittekö pienokaista nimeltä Ilo?
-Onko hän täällä, sir Kymmentä Vaille Kolme? -On.
Missä?
Ei harmainta aavistustakaan, mutta tulkaa toki mukaani.
Tulkaa, niin etsitään.
"Tulkaa, niin etsitään."
Niinpä etsinnät aloitettiin, ja saarelaisilta kyseltiin Ilosta.
Voi, millaisia ihmisiä he tapasivatkaan.
Vuonna 1023 kaikki sadut nimittäin saivat alkunsa.
Miten ihanassa maailmassa elämmekään
Kun elämme mielikuvitusmaailmassa
Sadut heräävät henkiin, jos vain toivot niin
Ei ole mitään, mitä ei voi saada aikaan
Miten ihanassa maailmassa elämmekään
Muistele Tuhkimoa kenkineen
Voit elää kuin kuningas ain'
Voit olla mitä vain
Kunhan uskot ainoastaan
Olisipa se ihanaa, jos niin teet pohjimmiltaan
Ikävä kyllä en ole nähnyt Iloa. Oletko sinä, kultaseni?
Minä näin. Hän nauratti minua niin, että putosin muurilta alas.
-Missä hän on? -En tiedä.
Kun kuninkaan hevoset ja miehetkin alkoivat nauraa, hän juoksi tiehensä.
-Ei. -Ei ole näkynyt.
-Ei vilaustakaan. -Ei lapsukaisia.
-Pahoittelen. -Etsikää muualta.
Kukaan seitsemästä ei ole nähnyt häntä.
Minä näin hänet-
-mutta hän juoksi tiehensä. Yksikään lapsi ei jää luokseni.
Niin lähellä, mutta kuitenkin niin kaukana.
He eivät tienneet, että Ilo oli lähempänä kuin he luulivatkaan.
Alas katsoessaan Ilo näki mitä ystävällisimmän pienen talon.
Sisällä ei ollut ketään, mutta kaikki oli siposiistiä.
Ilolla oli kova nälkä-
-ja pöydällä odotti kolme puurolautasta.
Ensimmäinen oli liian kuumaa.
Toinen oli liian kylmää.
Kolmas oli juuri sopivaa.
Niinpä hän istahti aamiaiselle.
Ensimmäinen tuoli oli kuitenkin liian kova.
Toinen oli liian pehmeä.
Kolmas oli juuri sopiva.
Se meni rikki.
Talon omistaja ei varmasti ilahtuisi siitä.
Ilo oli liian väsynyt välittääkseen siitä-
-joten hän kiipesi yläkertaan, mistä hän toivoi löytävänsä sängyn.
Sillä välin mökin omistajat palasivat kotiinsa.
Ilo oli nukahtanut kolmihenkisen karhuperheen mökkiin.
Siellä oli isäkarhu, äitikarhu ja pikkukarhu.
Joku on istunut tuolillani.
Joku on istunut tuolillani ja rikkonut sen.
Joku rikkoi tuolini.
Joku on maistanut puuroani.
-Joku on maistanut puuroani. -Joku söi minun puuroni kokonaan.
Joku on nukkunut sängyissämme.
Minun myös. Ja siellä hän yhä nukkuu.
Kappas vain.
Onpa suloinen.
Hänestä saisi kivan kaverin.
Haluatko olla kaverini?
Voisimme leikkiä kaikenlaisia leikkejä.
Ritareita ja lohikäärmeitä. Saat olla ritari.
Ristiretkiä. Se on kiva leikki. Mitä sanot, kaveri?
Lopultakin Ilo löysi oikean ystävän.
Luullakseni se on tärkeintä maailmassa.
Nimittäin ystävien hankkiminen.
-Taasko yksi suu ruokittavaksi? -Junior tarvitsee kaverin.
No, ei kai hän niin paljon syö.
Ainakin hän pitää puurosta.
Minä olen nyt lohikäärme.
Surmaa minut. Siitä vain. Lyö. Älä kuitenkaan kovasti.
Leikkiähän se vain on.
Minuun osui. Minut surmattiin.
Riisu nyt kypäräsi voiton merkiksi.
Ota hattusi pois.
Sinun täytyy. Tämä leikki menee niin.
Pitää leikkiä sääntöjen mukaan. Olet hieno ystävä.
Ilo ei halunnut menettää ystäväänsä.
Hän käsitti, että piti leikkiä sääntöjen mukaan. Niinpä...
Katsokaa noita.
Tuollaisia en olekaan ennen nähnyt.
Kuten aina, karhut eivät nauraneet ilkeästi-
-mutta he eivät voineet lopettaa hekotustaan.
Minne sinä menet? Tule takaisin.
Takaisin. Olet ystäväni. Metsässä on vaarallista yksin.
-Ilo! -Missä sinä olet, Ilo?
-Tule pois piilosta, Ilo! -Ilo!
Ilo!
Missä sinä olet, Ilo?
Tule pois piilosta, Ilo. Tulimme auttamaan sinua.
Hänen on pakko olla jossakin.
Katsokaa kaukaisuuteen.
Aioni käskee lakata murehtimasta.
Olen ystäväsi. Viihdyt varmasti kanssani.
Voi ei. Mennään. Emme saa kadottaa heitä.
Toivottavasti Iso Ben osaa uida lujaa.
Vanha kunnon Iso Ben ui melkein yhtä lujaa kuin Aioni lensi. Melkein.
He pääsevät karkuun. Tee jotakin, Ben!
Jo vain teenkin. Varokaa päitänne.
Hän putosi.
Yllättävä tuulenvire puhalsi hänet pois näkyvistä.
Hän katosi taas.
Aikaa on vain kaksi päivää.
Tuulenvire kuljetti Iloa ilmojen halki yli päivän ajan.
Yhtä yllättäen kuin tuulenvire oli ilmaantunut se myös katosi.
Ilo laskeutui toiselle saarelle, joka kuului...
Tervehdys, pikku kaveri. Minä olen 1776.
Ystäväni kutsuvat minua Seiskaksi. Olisitko sinä ystäväni?
En tiedä, kuka olet tai mistä tulet-
-mutta olet tervetullut itsenäisyyspäivän juhliimme.
Luulet kai, että on 30. joulukuuta, mutta ei tällä saarella.
Ei laisinkaan.
Tällä saarella jokainen päivä on itsenäisyyspäivä.
Mennään. Saavuit juuri ajoissa paraatia varten.
Hei, pikku kaveri. Riisu hattusi ja osoita lipulle kunnioitusta.
Paraati on korttelin päässä.
Herran tähden. Olen varma, että näimme Ilon.
Korvat.
Voi ei. Myöhästyimme.
Se tapahtui taas.
Tuntuupa kamalalta. Ei ollut tarkoitus olla ilkeä.
Ne korvat... Ne korvat.
Autan teitä etsimään hänet.
Taivahan talikynttilät. Tuohan kuulostaa...
Niin tekee. Se kuulostaa, näyttää, haisee ja on...
Älä itke. Minä vien sinut kotiin.
Minun kanssani.
Aioni huijasi häntä taas.
Ilo-parka luulee, että Aioni on hänen ainoa ystävänsä.
Meidän on jahdattava heitä. Ajamme heitä takaa-
-vaikka maailman tappiin asti. Voitto on meidän!
Kuin kuolema aamunkoitteessa meidän on jahdattava heitä.
Kuinka? Nythän on yö. Emme näe yhtään mitään.
Silloin on minun vuoroni.
Mennään. Uuteen vuoteen on vielä yksi päivä aikaa.
Tämä on viimeinen mahdollisuutemme.
Aioni Julmettu lensi Ilon kanssa karkuun-
-ja vei tämän synkkään pesäänsä Nimettömälle Saarelle.
Hirveä paikka oli pikemminkin aavemainen jäävuori kuin saari-
-kaukana Menneiden Vuosien Saaristosta.
Pohjoiseen Pohjoisnavalta. Siellä, missä aurinko ei paista.
Täältä sinua ei löydetä ikinä-
-ja minä saan elää ikuisesti.
Petteri ystävineen ei ollut luovuttanut.
Ei laisinkaan.
Iso Ben osasi reitin Nimettömälle Saarelle.
Petterin punainen kuono valaisi halki usvan ja sateen-
-kuin taianomainen majakka epätoivon merellä.
Ehdimmekö pelastamaan hänet ajoissa? Miten on?
Pahalta näyttää.
Näin on. Tämä on...
...toivotonta!
Älkää nyt. Mikään ei ole toivotonta. Löydämme kyllä Ilon.
-Miten voit olla noin varma? -Pääsimme jo tänne asti.
Uskokaa minuun hieman Niin päivä päivältä
Toteutan kaikki unelmanne
Uskokaa minuun hieman Kuten sanotaan
Usko voi siirtää vuoria
Ojennan auttavan käteni, kun asiat ovat kurjasti
Pysyn rinnallanne ja autan loppuun asti
Uskokaa minuun hieman En muuta pyydä
Säilytän uskoni Uskollisesti
Katsokaa. Nyt sataa kirjaimellisesti auringonpaistetta.
Pyhän Yrjön tähden. Katsokaa kaukaisuuteen.
Katsokaa, minne Petterin kuono valaisi tien.
Nimettömälle Saarelle.
Parasta sammuttaa kuonosi, ettei vanha Aioni huomaa meitä.
-Toivo palaa sisimmässämme. -Selvä, Iso Ben.
-Mitä tuo on? -Katsokaa kelloani.
Puoli kaksitoista. Uuden vuoden aatto.
Hyvät hyssykät ja taivahan talikynttilät. Meillä on vain puoli tuntia aikaa.
Sitten on toimittava nopeasti. Tulkaa. Nyt haetaan Ilo.
Sentti sentiltä he kiipesivät jäätornia pitkin Aionin pesään.
Mutta yhtäkkiä...
Te!
Kauhistuttava ääni aiheutti lumivyöryn, joka hukutti alleen Petterin kavereineen.
He vyöryivät alas kuin lumipallot.
He hautautuivat elävältä! Viimeinen toivosi on mennyttä.
Jäät tänne minun orjakseni.
Aika pysähtyy, enkä minä muutu koskaan lumeksi ja jääksi.
Turvassa. Viimeinkin turvassa!
Aioni oli niin tyytyväinen, että hän käpertyi pesäänsä-
-ja vaipui syvään uneen varmana siitä, että Ilo oli hänen ikuisesti.
Näytti siltä, että Petteri ystävineen oli kohdannut loppunsa.
Eikä. Hetkinen.
Petterihän se siellä. Hän yrittää sulattaa lunta kuonollaan.
Anna mennä, Petteri. Pystyt siihen. Anna nenäsi hehkua.
Anna sen loistaa kuin viimeistä päivää.
Nyt etsitään Ilo.
Hei. Minun nimeni on Petteri.
Älä pelkää. Tahdon olla ystäväsi.
Etkö usko, että sinulla voisi olla ystäviä?
Mikset?
Voit kertoa minulle.
Korviesi takiako?
Eivät ne voi olla niin kamalat.
Haluatko nähdä jotakin? Katso.
Siitä vain. Naura päin naamaa.
Minä en enää välitä.
Kun olin pieni, kuonostani oli kyllä harmia.
Etkö ole koskaan kuullut minusta?
Petteri oli turhan vaatimaton kertoakseen oman tarinansa-
-joten vuoren puut ja lumihiutaleet auttoivat.
Muistat Tuhkimon, Lumikin, Ruususen varmaan
Ja Punahilkan ja sudenkin harmaan
Mutta poro tää
Sulta usein unhoon jää
Petteri Punakuono oli poro nimeltään
Ollut ei loiste huono Petterimme nenänpään
Haukkuivat toiset illoin majakaksi pilkaten
Tuosta vain saikin silloin joulupukki aattehen
Aattoilta pitkä on, taival valoton
Petteri vois nenässään valon tuoda pimeään
Petteri siitä asti pulkkaa pukin kiskoen
Johtaa sen riemuisasti
Luokse lasten kilttien
Annoin vain mennä, ja kun minusta tuli vanhempi-
-tajusin kuononi olevan maailman ihmeellisin asia.
Kenelläkään toisella ei ole samanlaista.
Ja se on yksin minun.
Kuulehan, noilla korvilla-
-sinusta tulee onnellisin uusi vuosi koskaan.
Näytähän korvasi, Ilo.
Älä nyt. Mehän olemme ystäviä.
Älä pahastu nauruani. En voinut sille mitään.
Korvasi saivat oloni niin mahtavaksi-
-että kaikki ilo sisälläni tahtoi purkautua ulos.
Samoin oli muiden laita.
Korvasi tekevät ihmiset iloisiksi.
Ilo!
Sinä.
Minulla on ajatus. Riisu hattusi. Äkkiä.
Riisu se kerta kaikkiaan.
Nuo korvat.
Nuo korvat!
Se oli ensimmäinen kerta, kun rumilus nauroi eläessään.
Hän nauroi niin kovaa, että putosi pesästään.
Hän nauroi itsensä vuoren rinnettä alas.
Ja hän nauroi Y.M:n, Kymmentä Vaille Kolmen ja Seiskan vapaaksi lumipalloista.
Suoraan sanottuna hän nauroi itsensä kipeäksi.
Aionista ei ole enää vaaraa. Hän on täysin parantunut.
Silloin ei muutu lumeksi ja jääksi, kun nauru lämmittää sisintä.
Totta.
Totta puhut.
Keskiyö.
Vaikka löysimme Ilon, olemme myöhässä.
Älä luovu toivosta.
On oltava jokin keino ehtiä takaisin linnalle ennen kahtatoista.
-Jo vain onkin, Petteri. -Joulupukki!
Jos pystyn matkustamaan maailman ympäri yhdessä yössä-
-saan teidät Isä Ajan luo parissa kellon lyömässä.
He matkustivat riemuakin nopeammin Ajan Hiekan halki-
-suoraan linnani porteille.
Emme aikailleet Ilon saattamisessa sisään.
Ehdimme juuri ajoissa. Viimeisellä kellon lyömällä.
Ulkona uusi vuosi, ihana yhdeksäntoista, saapui.
Onnellista, onnellista, onnellista uutta vuotta
Kun kellot soivat, kaikki ilakoivat Onnellista uutta vuotta
Onnellista, onnellista Olkoot kaikki päivät riemullisia
Ei sen vähempää kuin mielihyvää Jokaiselle vuoden päivälle
Tää ystävyys ei raukene, vaan kestää ainiaan
On suuri silloin riemumme
Kun jälleen kohdataan
Onnellista, onnellista Ei murhetta tai tuskaa
Tässä toiveeni pieni Kunpa se toteutuisi
Onnellista uutta vuotta
Onnellista, onnellista uutta vuotta
Onnellista uutta vuotta!
Tulkoon siitä myös loistava!