ДОНАЛД ПЛЕЗЪНС в
Х Е Л О У И Н
в ролите ДЖЕЙМИ ЛИЙ КЪРТИС
НАНСИ ЛУМИС
ПИ ДЖЕЙ СОЛС
музика ДЖОН КАРПЕНТЪР
продуцент ДЕБРА ХИЛ
режисьор ДЖОН КАРПЕНТЪР
ХАДОНФИЙЛД, ИЛИНОИС
НОЩТА НА ХЕЛОУИН 1963
Номер или лакомство!
Сами сме, нали? - Майкъл е някъде тук.
Свали това нещо.
Нека да се качим горе. - Добре.
Трябва да тръгвам. - Ще ми се обадиш ли утре?
Разбира се. - Обещаваш ли?
Да.
Майкъл!
О, Боже!
Майкъл?
Санитариума "Смит", ИЛИНОИС
30 ОКТОМВРИ 1978 г.
Правила ли сте нещо подобно?
Само минимална охрана. - Ясно.
Паркинга е няколко метра нагоре.
Единствено ме притеснява, че говорят несвързано.
Като започнат да говорят...
Не се притеснявай.
Не е казал нито дума от 15 години.
Нещо друго да ме посъветвате?
Разбери с какво си имаме работа. Не го подценявай.
Нека го приемаме в мъжки род. - Щом казваш.
Вашето състрадание е забележително.
Какво да му дам като го заведем при съдията?
Торазин.
Колкото да е в съзнание, нали? - Да
Наистина искате това, нали? - Да.
Наистина не искате да излезе. - Никога.
Тогава защо ще го караме... - Защото такъв е законът.
Откога ги пускат да се мотаят навън?
Отбий до главния вход. Отбий!
Спри тук.
Нека отидем до болницата... - Чакай!
Добре ли си? - Добре съм.
Той избяга! Злото избяга!
ХАДОНФИЙЛД
ХЕЛОУИН
Гледай да не забравиш да оставиш ключовете в къщата на Майърс.
Няма. - Ще дойдат да я огледат в 10:30.
Остави ги под изтривалката. - Обещавам.
Лори!
Здравей, Томи.
Ще дойдеш ли тази вечер? - Същото място, по същото време.
Ще направим ли фенери от тикви? - Разбира се.
Ще гледаме ли филми на ужасите? Ще ми почетеш ли?
Ще направиш ли пуканки? - Разбира се.
По-добре побързай.
Защо минаваш по този път? - Баща ми ме помоли.
Защо? - Трябва да оставя един ключ.
Защо? - Защото ще продаде къща.
Защото това е работата му. - Къде?
Къщата на Майърс. - Къщата на Майърс!
Не трябва да ходиш там. - Напротив.
Това е страшна къща. - Само гледай.
Лони каза никога да не ходим там. Каза, че е къщата е обсебена.
Някога са станали ужасни неща там. - Той няма да прескочи шести клас.
Трябва да тръгвам. Ще се видим довечера.
Чао. - Чао.
Не съм безотговорен, Сам. Казах им колко е опасен.
Две затворени преки и пускане на снимка не могат да спрат и дете!
Трябваше да кажете, ако смятате, че мерките са недостатъчни.
Казах на всички! Никой не ме послуша!
Няма какво да направя! - Може да се върнеш на телефона!
Кажи им кой точно избяга. И къде отива.
Най-вероятно отива. - Губя си времето.
Хадонфийлд е на 200км от тук.
Той не може да кара кола! - Вчера се справи доста добре!
Може би някой тук го е научил.
И така книгата свършва.
Но Самюъл говори за съдбата.
Съдбите на няколко хора са преплетени.
Без значение какво ще предприеме Колин
той е обречен от съдбата си.
С какво се различава представата на Самюъл от тази на Костан? Лори?
Отговори на въпроса.
Костан описва съдбата като нещо свързано с религията,
докато Самюъл смята, че е по-скоро като елементите на природата.
Точно така. Самюъл олицетворява съдбата.
Според него съдбата е като планината - не може да се помести.
Съдбата никога не се променя.
...да, тъпа тикво.
Оставете ме намира!
Той ще те хване! - Той ще те хване!
Торбалан идва! - Оставете ме!
Не ни вярва. - Знаеш ли какво става на Хелоуин?
Да, събираме бонбони. - Торбалан!
Той пътува към вас.
Трябва да ми повярвате, полицай. Той идва към Хадонфийлд.
Защото го познавам.
Аз съм доктора му. Трябва да се приготвите.
Ако не го направите, ще съжалявате.
Всичките тези книги. Трябва ти количка да ги занесеш у вас.
Да, много смешно.
Ти си се побъркала.
Ужасно е! Имаме три нови мажоретки за обучение.
Срещата е по обяд. На фризьор съм в 17, а 20 на танци.
Претрупана съм! - Трудно ще се справиш.
Няма какво да правя. - Ти си виновна. Не те съжалявам.
Линда, Лори! Защо не ме изчакахте?
Чакахме те. 15 минути. Ти не се появи.
Не е истина, ето ме.
Какво има, Ани? Не се усмихваш. - Никога няма да се усмихна.
Пол ме вкара в мъжката съблекалня. - Разкриваш непознати територии, а?
Само говорихме. - Разбира се.
Глупакът са го спипали като цели с яйца прозорците на хората.
Наказали са го. Не може да дойде.
Мислех, че днес си бавачка. - Тя е бавачка единствено за...
Имам място за това. - Забравих учебника ми по химия.
Аз винаги забравям, общо взето, всичките ми учебници.
На кой му трябват учебници? На мен не ми трябват.
Няма значение дали имаш учебници.
Това не е ли Ван Греъм?
Не мисля така. - Мисля, че е сладък.
Тъпанар, скоростта убива!
Не разбира ли от шега?
Ани, някой ден ще ни забъркаш в големи неприятности.
Абсолютно. - Мразя мъже без чувство за хумор.
Всичко остава ли за вечерта? - Не искаме да загазиш, Линда.
Стига, Ани. С Боб планираме това от седмици.
Добре. Уолъс излизат към 19.
Аз съм бавачка в Дойл. Може да си правим компания.
Страхотно. Имам три избора.
Да гледам как спят децата или да слушам Линда как прави секс,
или да говоря с теб.
По кое време вечерта? - Не зная.
Трябва да изведа брат ми да обикаля. Много смешно.
До скоро.
Ани, виж. - Какво?
Зад храста.
Не виждам нищо. - Човека, на който се развика.
Той ли е?
Отрепка!
Лори, иска да говори с теб. Иска да излезете тази вечер.
Той стоеше точно тук. - Горката Лори.
Изплаши още един. Ужасно е. Ти никога не излизаш.
Сигурно имаш цяло състояние от работата като бавачка.
Момчетата мислят, че съм много умна.
Аз мисля, че си луда. Виждаш хора зад храстите.
Хубавият ми дом.
До скоро. - Чао.
Извинявай, Лори. - Съжалявам, г-н Бракет.
Не исках да те изплаша. - Няма проблем.
Все пак сме Хелоуин. Трябва всеки да се изплаши.
Да, сър. Приятна вечер.
Номер или лакомство!
Трябва да преодолееш суеверията.
Ало?
Кой е?
Ало? - Защо ми затвори?
Ани, ти ли беше?
Защо не каза нещо? Изплаши ме до смърт.
Говорех ти. Не ме ли чу? - Помислих, че някой се бъзика.
Побъркваш се, Лори. - Вече се побърках.
Майка ми даде колата. Ще те взема в 18:30.
Добре, чао. - Чао.
Успокой се.
Това е смешно.
Побързай.
Имаме време.
Джудит Майърс...
Редица 18, 20-ти парцел.
Във всеки град става нещо подобно.
В Ръселвил си спомням стария Чарли Болс. Преди 15 години.
Една вечер, довършил яденето си, станал от масата
и отишъл до гаража. И от там взел моторна ножовка,
след което се върнал в къщата... Целунал децата и жена си за сбогом
и започнал... - Къде сме?
Ето там е.
Спомням си Джудит Майърс.
Човек да не повярва. Толкова младо момче.
Загуби ли си? - Защо го правят?
Проклети деца!
Всичко правят на Хелоуин.
Чий гроб е това? - Не знам.
18, 19...
Джудит Майърс.
Той се е върнал у дома.
Все още ли си изплашена? - Не се изплаших.
Лъжеш. - Не се изплаших!
Някой ме гледаше от двора на г-н Ридълс.
Г-н Ридълс те е гледал? Той е на 87.
Все още гледа. - Навярно само това може.
Тиквата за какво е? - За Томи.
Да направи фенер и така да се занимава с нещо.
Винаги съм казвала, че си много добро момче.
И аз мисля да действам така тази вечер.
Ще направя пуканки и ще гледаме Доктор Деменция.
Шест часа филми на ужасите. Линдзи няма да може да се осъзнае.
Баща ми! Разкарай това!
Лори, спри да кашляш. Какво ти става?
Дръж се естествено.
Здравейте, Ани, Лори. - Здрасти, тате.
Какво е станало? - Какво?
Някой е влязъл в железарския магазин. Вероятно деца.
За всичко обвиняваш децата.
Взели са маски за Хелоуин, въже и няколко ножа. Кой мислиш, че е?
Трудно е да израснеш с циничен баща.
Казах, няма ли да закъснееш? - И вика.
Чао, момичета. - Чао, тате.
Аз съм доктор Сам Лумис.
Лий Бракет. - Бих желал да поговорим.
Може би след няколко минути. - Важно е.
Десет минути. - Ще бъда тук.
Какво ти става? - Сигурно подуши миризмата.
Не е. - Напротив.
Видя ли изражението на лицето му? - Винаги изглежда така.
Какво ще облечеш на танците? - Не знаех, че мислиш за това.
Може да помолиш някого. - Не мога.
Разбира се, че можеш. Отиваш при някой и го питаш -
Искаш ли да отидем на танците? - Ти можеш, но не и аз.
Може да попиташ Дик Бакстър. Той ще излезе с теб.
Може да се пробвам с Бен Треймър. - Бен Треймър?
Знаех си!
Мислиш за такива неща. - Стига.
Той е сладък. Бен Треймър.
Здравей, Ани. Влизай.
Приятна вечер, скъпа. - Бъди послушна.
Никой ли не живее тук? - Не и след 1963, когато се случи.
Всички мислят, че къщата е обладана. - Може и да са прави.
Виж. - Какво е това?
Куче.
Все още е топло.
Огладнял е.
Може да е скункс. - Може.
Човек не би направил това. - Това не е човек.
Тук е станало. Тя е седяла ето тук.
Навярно я е видял от прозореца.
От двора има пряка видимост.
Сигурно ме мислите за доста зловещ доктор.
Имам разрешително.
Според мен просто сте изплашен. - Да.
Срещнах го преди 15 години. Казаха ми, че е празен вътрешно.
Без разум, съзнание. Без основни разбирания за живот и смърт,
добро и лошо, правилно и грешно.
Срещнах това шест годишно дете
с безчувствено и бледо лице.
С най-черните очи...
Очите на дявола. Осем години опитвах да проникна в него
и още седем години, за да го държа затворен, защото разбрах
че това, което живее зад тези очи е чисто и просто зло.
Какво да правим? - Веднъж е бил тук.
Мисля, че ще се върне. Ще го изчакам.
Все още мисля да уведомя телевизията и радиото.
Ако го направиш всеки човек с костюм ще бъде заподозрян.
Кажи на хората си да мълчат и да си отварят очите на четири.
Ще дойда след час.
Артур се провикна:
"Никой няма да мине от тук!" "Тогава..." Каза рицарят
с дрезгав глас.
Не ми харесва тази история. - Мислех, че харесваш Артур.
Вече не.
Защо ги държиш отдолу? - Мама не ги одобрява.
"Човекът Лазер", "Човекът Неутрон", разбирам защо.
"Човекът Тарантула"... - Лори...
Какво е торбалан?
Домът на Дойл.
Ани, какво правиш? - Правя пуканки,
забавлявам се. Както и да е, сигурно ти се забавляваш.
Имам много голяма новина за теб.
Задръж малко. Здрасти, Лестър.
Семейното куче ще ме разкъса.
Линдзи, разкарай това куче от тук.
Мразя това куче. Единствено мен не харесва.
Каква е голямата новина?
Какво би ми отговорила, ако ти кажа, че утре вечерта ще ходиш на танците?
Ще кажа, че си сбъркала телефона.
Говорих с Бен и той се развълнува като му казах, че го харесваш.
Моля те, кажи ми, че не си го направила.
Как можа да го направиш?
Не мога да повярвам.
Кажи ми, че не си го направила.
Няма да мога да го погледна. - Торбалан е навън.
Лори, там е! - Задръж.
Торбалан е навън. Виж!
Няма никого навън. Отиди и гледай телевизия.
Томи беше.
Изглежда просто. Ти го харесваш, той те харесва.
Трябва ти малко натиск.
Няма да навреди да излезеш с него. По дяволите!
Не, просто се омазах. Ще ти звънна по-късно.
Линдзи, трябва ми халат.
Лестър пак лае и ми лази по нервите.
Както и да е. Навярно си е намерил компания.
Една продукция на ХАУЪРД ХОЛКС
НЕЩОТО
А фенера? - След филма.
Ами другите ми комикси? - След фенера.
Ами Торбалан? - Няма такова нещо.
Ричи каза, че тази вечер той ще дойде за мен.
За всичко ли вярваш на Ричи? - Не.
Томи, на Хелоуин хората си правят номера.
Ричи се е опитал да те изплаши.
Видях Торбалан. Беше навън. - Нямаше никой навън.
Имаше. - Как изглеждаше?
Като Торбалан! - Няма да се разберем.
Торбалан излиза само на Хелоуин, нали?
Да. - Няма да позволя да ти навреди.
Обещаваш ли? - Обещавам.
Може ли сега да направим фенера? - Хайде.
Страхотно.
Ехо?
Кой е там?
Пол, шегуваш ли се с мен?
Явно не. Няма номера за Ани.
Линдзи! Ела тук!
Линдзи, намирам се при пералнята! Вратата заяде!
Вдигни телефона, Пол е.
Задръж. Тук съм.
Ало?
Здравей, Линдзи. Пол е. Ани там ли е?
Да. - Би ли я повикала?
Пере си дрехите. - Кажи й, че съм аз.
Добре.
Ани, Пол се обади.
Заключила си се. - Знам.
Издърпай ме! Заклещих се!
Обещай ми, че няма да кажеш на никого за това.
Беше се заклещила на прозореца. Ето я.
Здрасти, Ани. - Здрасти, Пол.
Заклещила си се, а? - Може да се случи на всеки.
Виждала съм те да се заклещваш в доста други позиции.
Родителите ми ги няма. - Супер. Кога са тръгнали?
Преди половин час. - Супер.
Защо не дойдеш?
Трябва да ме вземеш. - Не мога. Дрехите ми се перат.
Да, облякла съм нещо. Само за това мислиш.
Ти мислиш само за това. - Не е вярно. Мисля за други неща.
Защо си говорим като може да ги правим тези неща?
Заключете вратата, залостете прозорците и изключете лампите.
Страх ме е. - Защо си изключила лампите?
Не зная. - Хайде, ще ходим да вземем Пол.
Не искам.
Линдзи, мислех, че сме се разбрали. - Искам да гледам телевизия.
А ако гледаш телевизия с Томи Дойл?
Става. - Хайде.
Побързай!
Здрасти, Томи. - Здрасти.
Влизайте, правим фенер. - Искам да гледам телевизия.
Ани, ела тук.
Страхотно. - Тази вечер нямам късмет.
Залях дрехите си с масло, заседнах на прозореца...
Искам да се обадиш на Бен и да му кажеш, че си се шегувала.
Не мога. Отиде да пие с Майк и няма да се прибере цяла вечер.
Ти ще трябва да му се обадиш утре. Пък и аз отивам да взема Пол.
Почакай малко. - Ако я гледаш, ще обмисля
дали да говоря с Бен на сутринта. - Става.
Нали уж Пол е наказан? - Така беше, но се е измъкнал.
Ще ти се обадя след час някъде. Чао.
Пак доброто момиче помага.
Няма ключове...
Подгответе се да обърнете поляризацията.
Стандартният клас А ще спомогне кацането.
Изчакайте за допълнителни данни. Това е.
Линдзи...
Къде си?
Торбалан е навън!
Какво има? - Видях Торбалан!
Томи, спри! Ще изплашиш Линдзи.
Той е там! - Спри! Няма никого навън!
Ако не спреш, ще ви спра телевизията и ще ви сложа да спите.
Никой не ми вярва. - Аз ти вярвам, Томи.
Не се страхувам. - Глупости!
Влез тогава.
Пъзльо. - Давай, Лони.
Влез!
Лони, разкарай се от там!
Исусе! - Добре ли си?
Да.
Единственото, което става е, че децата се забавляват на празника.
Мисля, че сте сбъркали.
Грешите. - Не правите нищо, за да ме оборите.
Какво още искате? - Ще ми трябва нещо повече от
засукани думи, за да обикалям храстите цяла нощ.
Наблюдавах го 15 години. Седеше и наблюдаваше стената,
но не виждаше самата стена. Виждаше отвъд нея.
Очакващ точно тази нощ с необикновено търпение.
Очакващ сякаш нещо, което да го активира.
Смъртта дойде във вашия малък град, шерифе.
Може да я игнорирате или да ми помогнете да я спра.
Поредните засукани думи. Знаете ли какво представлява Хадонфийлд?
Семейства с деца, които са подредени на тези улици.
Вие ми казвате, че са подредени за клане.
Възможно е. - Тази вечер ще остана с вас.
В случай, че сте прав. И ако сте прав...
Проклет да сте, че сте го изпуснали!
Първо влизаме вътре. После малко ще поговорим.
Ани ще разсее Линдзи и след това ще се качим горе в спалнята. Ясно?
Първо разкъсвам дрехите ти...
Блузата е скъпа, идиот такъв. - След това ти моите дрехи
след това на Линдзи. Мисля, че схванах.
Точно.
Боб, пусни ме!
Глупаво е! Пусни ме!
Много е тъмно.
Ани, тук сме! - Къде ли са отишли?
Ани сигурно е извела Линдзи.
Нека потърсим бележка. - По-добре не.
Той ще те хване! - Няма!
Никой няма да ви хване. Стига сте се плашили.
Всички се заболяват тази вечер. Какво следва?
Нека направим пуканки. - Достатъчно ядохте.
Защо не догледаме филма? - Става.
Семейство Дойл. - Лори, какво става?
За цяла вечер чак сега седнах. - Ани там ли е някъде?
Мислех, че вече се е прибрала. Отиде да вземе Пол.
Няма я тук.
Сигурно е спряла някъде. Нека ми се обади като си дойде.
За да знам кога да сложа Линдзи да си ляга.
Добре. До скоро. - Приятно изкарване.
Определено ще е приятно. - Чао.
Линдзи няма да я има цяла вечер. - Това е страхотно.
Не отново! - Телефона само ми пречи.
Не задържам ли интереса ти? - Просто вдигни проклетия телефон.
Ами, ако са семейство Уолъс? Ще навлечем неприятности на Ани.
Просто ще го вдигна.
Супер.
Искаш ли бира? - Да.
Само това ли ще кажеш? - Да.
Донеси ми бира. - Мислех, че ти ще донесеш.
Ей сега се връщам. Не се обличай.
Ани?
Пол?
Линда, гад такава!
Излизай!
Донесе ли бирата ми?
Много сладко, Боб.
Виждаш ли нещо, което ти харесва?
Какво става? Не мога да те впечатля ли?
Добре. Къде е бирата ми?
Няма ли да ми отговориш?
Хубаво, не ми отговаряй.
Ти си странен! Ще се обадя на Лори.
Искам да знам къде са Ани и Пол. Така до никъде няма да стигнем.
Най-накрая.
Браво, Ани, Първо слушам как дъвчеш, а сега и пъшкането ти.
Ани, добре ли си?
Шегуваш ли се с мен?
Ще те убия, ако това е шега. Ани?
Спете, деца.
Боб? Линда?
Линда?
Ани?
Боб?
Стига, Ани.
Шегаджии, престанете.
Ани, достатъчно.
Вече не е забавно. Престанете!
Ще съжалявате.
Нашата обичана дъщеря ДЖУДИТ МАЙЪРС
О, Боже.
Не.
Помощ.
Не.
Помощ! Някой да ми помогне!
Боже, помогни ми! Моля те!
Помощ!
Помогнете ми!
Ще ми помогнете ли?
Не ме ли чувате?
Помогнете ми!
Ключовете!
Томи!
Томи, аз съм!
Томи!
Кой е? - Томи, отвори ми!
Томи, моля те! Побързай!
Томи, моля те!
Побързай!
Томи, моля те!
Томи, качи се горе! Залостете вратата с Линдзи.
Страх ме е! - Прави каквото ти казвам.
Торбалан... – Веднага!
О, не...
Спри, моля те!
Моля те.
Къде беше? Минах през къщата на Майерс.
Намерих колата. Той е тук!
Къде? – Три пресечки по-надолу.
Ти мини зад къщите, а аз отпред.
Хайде!
Томи, Линдзи...
Ще трябва да повървим.
Това Торбалан ли беше?
Страх ме е. - Няма от какво.
Сигурна ли си?
Как?
Убих го. - Не може да убиеш торбалан.
Влизайте! Заключете врата!
Томи, отвори вратата.
Ела. Слушай внимателно.
Искам да слезете по стълбите и да излезете.
Отидете до къщата на Макензи и им кажете да повикат полицията.
И да дойдат насам.
Лори... - Разбираш ли ме?
Правете какво ви казвам.
Хайде!
Това Торбалан ли беше?
В интерес на истината, да.
BG