OK. Er du klar, Anna?
OK. Innta plassene, alle sammen.
32 opptak 2.
Og action.
Og følg med kameraet.
FORELESNING OM INDISK MYTTERI
Sam?
Sam. Få vognen klar.
- Vi skal til Miss Ernestina. - Det skal bli, sir.
Madam.
Madam, kom raskt. Madam, det er Mr Charles.
- God morgen. - God morgen, sir.
Kan du vennligst si fra til fruen at jeg er her?
- Charles. Du er oppe tidlig. - God morgen, Mrs Tranter.
- En nydelig morgen. - Det er sikkert. Vennligst stig på.
Er Ernestina våken?
- Mary, er niesen min våken? - Det er hun, frue.
- Si at Mr Charles er her. - Ja, frue.
Er det mulig at jeg kan se Ernestina?
- Alene? - Selvsagt, selvsagt.
- Mange takk. - Miss.
Miss. Mr Charles er her for å se deg.
- Mr Charles? - Han er nede og venter på deg.
Han vil snakke med deg.
- Hva... Hvilken kjole skal jeg ha på meg? - Den rosa. Den er så nydelig, Miss.
- Du ser ut som et glansbilde i den rosa. - Ja, jeg tar på den rosa.
I vinterhagen kan dere være alene. Passer det?
Det passer. Mange takk.
Jeg skal vente på henne i vinterhagen.
Jeg har alltid trodd at dere fra London er halve dagen i senga.
Nei, frue. På farten. Vi er alltid på farten.
Morgenfugler klare til å spise morgenormer, det er slik vi er.
Hun kommer.
Charles?
Ernestina.
- Hun har gått inn til ham. - Ser hun ikke ut som en prinsesse?
Ernestina, det kan ikke ha gått deg hus forbi at det er seks uker
siden jeg kom ned hit til Lyme fra London.
Nei, det har ikke gått meg hus forbi.
Jeg kom til Lyme for å utforske flinten på Undercliff for å se etter fossiler,
men jeg ble på grunn av deg.
Ditt hyggelige selskap.
Mange takk.
- Hun vil vel ikke si nei til ham? - Aldri. Hun ville gitt venstrearmen for det.
Jeg kom for å spørre om det er greit at jeg ber din far om din hånd.
Ja, det tillater jeg.
Det er ikke sikkert at han godtar meg.
Jeg driver ikke med noe han anser som arbeid.
Antyder du at det kun vil bli fars beslutning?
- Nei. Det er din. - Ja, det er det.
Far vil gjøre som jeg vil. Og jeg vil gjøre som jeg vil.
I så tilfelle, vil du forbarme deg over
en grinete gammel vitenskapsmann som har deg meget kjær,
og gifte deg med meg?
Å, Charles.
Jeg har ventet så lenge på dette øyeblikket.
Han er inne i varmen.
Dette er ikke misteltein, men det er godt nok, ikke sant?
Å, Charles.
Ja?
Hvem er det?
Ja, det er det.
Jeg skal si fra til henne.
Anna?
Du er forsinket.
Sminken venter på deg.
Å, Herregud.
- Hva skjedde med telefonvekkingen? - Jeg vet ikke.
- Hvem ringte? - Jack.
Tok du telefonen?
Vel, da vet de det.
De vet at du er på rommet mitt.
I senga di. Jeg vil at de skal vite det.
Herregud, se på klokka.
De vil sparke meg for umoral.
De vil tro jeg er en hore.
Det er du.
God morgen.
Kjølig morgen.
Miss Woodruff. Du vet du ikke kan bli her lenger.
Miss Duff har ikke satt av noe til deg i sitt testamente.
Huset skal selges.
Hvor mye penger har du?
Miss Woodruff, jeg tror jeg vet om noen som kan ansette deg.
Mrs Poulteney på garden.
Har huset hennes utsikt mot sjøen?
Ja, det har det, ja.
Da vil jeg være takknemlig for din hjelp, sir.
- Mr Smithson for å se Mr Freeman. - Han venter deg, sir.
Selv om du er en økonomisk uavhengig gentleman
er du virkelig punktlig.
God morgen, Mr Freeman.
Vel...
Vi kunne ha møttes på kontoret mitt i City,
men jeg tenkte du kanskje ville se dette stedet.
- Det skal være sikkert. - Forsiktig.
Om noen få måneder skal vi åpne depoter i Bristol og Liverpool.
Jeg forstår.
Det er May Queen, kom inn i morges for reparasjoner.
Ja, absolutt. Jeg anerkjenner, Charles,
at du ikke bare gir Ernestina kjærlighet og beskyttelse,
men også, med tiden, en betydelig arv.
Slik er det.
Ja.
Vel, jeg vet at min datter elsker deg.
Du virker som en rettskaffen mann. La oss ta hverandre i hånden.
Jeg begynte her, Charles, med min kjære kone ved min side.
- Du vet jeg ikke har noen sønn. - Ja, sir, det vet jeg.
Hvis du noensinne ønsker å utforske forretningsverdenen,
så ledsager jeg deg gjerne.
Mange takk.
Å, ja, han var veldig ærbødig når det gjaldt det han kalte
min posisjon som vitenskapsmann og gentleman.
Han spurte meg faktisk om mitt arbeide.
Men siden jeg ikke trodde at fossiler var helt i hans bane,
ga jeg ham et kort foredrag om evolusjonsteorien i stedet.
- Så skamløst av deg. - Ja, han likte den ikke.
Faktisk dristet han seg til å foreslå
at Mr Darwin burde bli utstilt i et bur i zoologisk hage.
I apeburet.
Jeg skal vise vei.
Skal vi gå tilbake? Det blåser opp.
Jeg tenkte du ville bifalle en sømmelig grunn til å holde meg i hånden.
Utmerket.
Gode Gud. Hva i all verden gjør hun?
- Det er stakkars ''Tragedie''. - ''Tragedie''?
Fiskerne har et grovere navn på henne.
Hva?
De kaller henne ''Den franske løytnants kvinne''.
Gjør de?
- Kan du komme? - Jeg må snakke med henne.
- Hun kan falle. - Hun vil ikke takke deg. Hun er gal.
Det er farlig. Kan du bli der?
Charles.
Madam.
Madam, tilgi meg. Jeg er redd for din sikkerhet. Kom tilbake.
Si meg, hvem er denne franske løytnanten?
Han er en mann hun sies å ha...
Blitt forelsket i?
- Verre enn det. - Og han forlot henne.
Er det et barn?
Jeg tror ikke det.
Det er bare sladder.
Hva gjør hun her?
De sier at hun venter på hans tilbakekomst.
Så banalt.
Hvordan har hun underholdt seg etter avskjedigelsen?
Veldig ynkelig. Jeg forstår...
Miss? Miss?
Miss Woodruff, kan du vennligst komme inn?
Mrs Poulteney, dette er Miss Woodruff.
Jeg forstår.
Jeg ønsker, som presten har fortalt deg, å ha en selskapsdame.
Han har sagt at du kan være et passende menneske for en slik post.
- Er du for tiden arbeidsledig? - Det er jeg, frue.
- Men du har vært guvernante? - Det har jeg, frue.
Posten som selskapsdame fordrer et menneske med uklanderlig moral.
Jeg har mine tjenere å tenke på.
- Du snakker fransk? - Det gjør jeg, frue.
Jeg liker ikke franskmennene.
Kanskje du kan forlate oss nå, Mr Forsythe?
Ja, selvsagt, Mrs Poulteney. God ettermiddag.
Mr Forsythe forteller meg at du har et bånd til en utenlandsk person.
Jeg har hørt fra plettfrie vitner
at du alltid kan ses på det samme stedet når du er ute.
Du står i Cobb-havnen og ser på havet.
Jeg hører at du er i en angrende tilstand,
men jeg må understreke at en slik stirring på havet er provoserende,
utålelig og syndig.
Hvis du anser meg som upassende til denne stillingen,
- vil du at jeg skal forlate huset? - Jeg vil at du skal vise
at dette mennesket er utslettet fra ditt hjerte.
- Hvordan skal jeg vise det? - Ved å ikke stille ut din skam.
Jeg vil gjerne høre deg lese fra Bibelen.
Hvis din uttrykksform tiltaler meg, så får du stillingen.
- Mike? - Ja?
Hør på dette.
''I 1857 var det anslagsvis 80 000 prostituerte i London.''
Javel?
''For hvert 60. hus var det et bordell.''
''I en tid hvor den mannlige befolkning i London bestod av 1,25 millioner,
mottok de prostituerte rundt to millioner klienter i uka.''
- To millioner? - Ja.
Vet du hva jeg sier i kirkegårdsscenen om å dra til London?
''Hvis jeg dro til London, vet jeg hva jeg ville blitt.''
''Jeg ville blitt det noen alt kaller meg i Lyme.''
- Fortsett. Ja? - Det er det hun står overfor.
Denne mannen sier at hundrevis av de prostituerte
var flinke piker, eksempelvis guvernanter, som hadde mistet jobben sin.
Du fornærmer sjefen din, du mister jobben, du er på gata.
Det er realiteten.
Den mannlige befolkningen var 1,25 millioner?
Ja.
Tar vi bort en tredjedel for barn og gamle menn,
betyr det at, utenfor ekteskapet,
kunne den viktorianske gentleman se frem til 2,4 knull i uka.
Jeg er lei for å forstyrre deg.
Greit. Jeg kommer.
Til den nydelige, unge damen ovenpå.
Og til den enda nydeligere her nede.
Hvor mye skylder jeg deg?
En penny?
Mange takk skal du ha.
- Kjenner du den damen? - Ja.
- Kommer hun ofte denne veien? - Ofte nok.
Men hun er ingen dame.
Hun er den franske løytnantens hore.
Fra Mr Charles, Miss Tina, med hans kjærlige hilsen.
- Leverte han dem selv? - Nei, Miss.
- Hvor er Mr Charles? - Vet ikke, Miss. Jeg spurte ikke.
Spurte hvem?
- Tjeneren hans, Miss. - Men jeg hørte at du snakket med ham.
- Ja, Miss. - Om hva da?
Vi bare skravlet, Miss.
Kan du vennligst huske at han kommer fra London.
Ja, Miss.
Hvis han prøver seg, vil jeg informeres øyeblikkelig.
Nå kan du hente noe byggdrikke.
Til min elskede.
Madam?
Jeg er lei for å måtte forstyrre deg nå.
Jeg hører at du nettopp har blitt Mrs Poulteneys sekretær.
Får jeg slå følge med deg? Vi spaserer i samme retning.
Jeg foretrekker å spasere alene.
- Får jeg presentere meg selv? - Jeg vet hvem du er.
- Så... - Vennligst la meg gå alene.
Og vennligst ikke fortell noen at du har sett meg her.
''Miss Woodruff.''
Vent nå litt. Jeg finner ikke stedet.
Side 50. Jeg ser deg plutselig. Du har satt kjolen fast i et klungerkjerr.
Jeg ser deg, så ser du meg. Vi ser på hverandre, og jeg sier ''Miss Woodruff.''
Greit.
Greit. Jeg ser deg.
Sett jakka di fast i klungerkjerret.
Der, ja.
Nå ser jeg på deg.
Du ser meg.
Jeg ser på deg.
Men nå kommer du mot meg for å gå forbi meg.
Det er en smal sti, og det er sølete.
Du sklir i leiren,
- og jeg hjelper deg opp. - Skal vi gjøre det igjen?
- Greit. - Vi gjør det igjen.
Greit...
Jeg har satt kjolen min fast i klungerkjerret.
Plutselig ser du meg.
Så ser jeg deg.
Jeg vil ikke tenke på hva som kunne skje
hvis du en dag vrikket ankelen på et sted som dette.
Jeg må gå tilbake.
La meg si noe først. Jeg vet jeg er en fremmed for deg, men...
Ned her i denne hulen. Kom igjen.
Her. Her.
På plass.
Det er ikke nødvendig å gjemme seg.
Ingen mann som bryr seg om sitt gode navn kan bli sett med skjøgen fra Lyme.
Miss Woodruff, jeg har hørt noe om dine omstendigheter.
Det kan ikke være til stor glede å være ansatt av Mrs Poulteney.
Hvorfor forlater du ikke Lyme? Jeg hører du har utmerkede kvalifikasjoner.
- Jeg kan gjerne forhøre meg... - Jeg kan ikke forlate dette stedet.
Hvorfor?
Du har ingen familiebånd som knytter deg til Dorset.
Jeg har bånd.
Til denne franske mannen?
La meg insistere. Slike ting er som sår.
Hvis man ikke våger å snakke om dem, så går det betennelse.
Hvis han ikke returnerer, er han deg ikke verdig.
- Hvis han returnerer... - Han vil aldri returnere.
Du frykter at han aldri vil returnere?
Jeg vet at han aldri vil returnere.
Jeg forstår ikke hva du sier.
Han er gift.
Jeg skulle lyttet til min egen fornuft.
- Du er en listig, ond skapning. - Får jeg vite hva jeg beskyldes for?
Du har blitt sett på spasertur på Undercliff.
Ikke to ganger, men tre.
Men hva er syndig med det?
Syndig? Du, en ung kvinne alene, på et slikt sted?
- Det er bare en stor skog. - Jeg vet godt hva det er.
Hva som skjer, hva slags menneske som frekventerer den.
Ingen frekventerer den. Jeg går dit for å være alene.
Motsier du meg, Miss?
Du må begrense dine spaserturer til sømmelige steder.
Er det forstått?
God ettermiddag, Mrs Poulteney, Miss Woodruff.
God ettermiddag.
- Det er Mrs Poulteney. - Hvem er det?
Hun som satte meg på gaten.
Er det? Forgift teen hennes.
Nå, Miss Woodruff. Det er hyggelig å treffe deg.
Liker du Lyme?
Mange takk, frue. Ja.
- Ble du født langt fra Lyme? - I Dorchester, frue. Det er ikke langt unna.
Te. Mange takk, Mary.
Bra. Rett her.
Hvor lenge blir du i Lyme, Miss Freeman?
Over sommeren.
Jeg må si, Mrs Poulteney, at du ser veldig bra ut.
I min alder, Miss Freeman, er det den spirituelle helsen som teller.
Da frykter jeg ikke for deg.
Med fryktelig oppførsel på gatene,
blir det stadig viktigere å ivareta sin hellige tro.
- Fryktelig oppførsel på gatene? - Absolutt, Mr Smithson.
Selv en av Darwins disipler, som jeg hører at du er,
kan ikke unnga å se at dyret iblant oss reiser seg.
Det fryder deg utvilsomt,
siden det korresponderer med ditt syn om at vi alle er aper.
Jeg må se nærmere etter neste gang jeg befinner meg på en gate.
La meg hjelpe deg, Mrs Tranter.
Tjenestepiken din, for eksempel, Mrs Tranter.
Jeg hører fra min husholderske at hun så henne i morges
mens hun snakket med et ungt menneske.
Min husholderske kjente ham ikke.
Det var utvilsomt Sam, tjeneren min.
- Sannsynligvis. - Ja, jeg må si, Charles,
at tjeneren din bruker overdrevent mye tid på å snakke med Mary.
Og hva er galt med det?
Det er et hav av forskjell på hva som er akseptabelt i London og her.
Men jeg forstår ikke hvilken forbrytelse Mary og Sam har begått ved å prate.
Din fremtidige kone er en bedre dommer enn deg i disse tingene, Mr Smithson.
Jeg kjenner til jenta.
Jeg måtte avskjedige henne.
Hvis du var eldre ville du visst at man ikke kunne være for streng i slike saker.
Jeg bøyer meg for din utstrakte erfaring, madam.
Jeg er her.
Takk for at du kom. Mange takk.
Hvordan våger du å oppføre deg så frekt og dristig?
- Foran Miss Freeman? - Jeg hadde ingen andre.
Det er vel innlysende at det er usømmelig av meg å interessere meg mer for deg?
Ja, det er innlysende.
Kan du ikke dra til London og få et nytt liv?
Hvis jeg dro til London, vet jeg hva jeg ville blitt.
Jeg ville blitt det noen allerede kaller meg i Lyme.
- Min kjære Miss Woodruff... - Jeg er svak. Skulle jeg ikke vite det?
Jeg har syndet.
Du kan ikke forestille deg min lidelse.
Jeg finner bare lykke når jeg sover.
Når jeg våkner, begynner marerittet.
Dette er...
Hvorfor er jeg født som jeg er?
- Hvorfor ble jeg ikke født Miss Freeman? - Best å ikke stille det spørsmalet.
- Jeg mente ikke... - Misunnelse er...
Ikke misunnelse.
Mangel på forståelse.
- Du må hjelpe meg. - Det står ikke i min makt å hjelpe deg.
Jeg... jeg vil ikke tro det.
Hva vil du ha av meg?
Jeg må fortelle deg hva som virkelig skjedde for 18 måneder siden.
Jeg bønnfaller deg. Du er mitt eneste håp.
Jeg er på Undercliff i morgen ettermiddag og den neste.
Jeg vil vente på deg.
Jeg må gå.
Jeg vil vente på deg.
Davide?
Nei, det er ikke Davide. Det er Mike.
Hva er det du gjør?
- Jeg ser på deg. - Kom tilbake.
Kom tilbake. Kom igjen.
- Godkjenner du teleskopet mitt? - Det er veldig elegant.
Jeg bruker det for å se etter havfruer.
Her.
Utmerket at du kom innom. Det var på tide vi møttes.
Den beste brandyen i Dorset.
Jeg sparer den til besøkende fra London som deler smaken for det gode liv.
- Skål for helsen din, doktor. - Og din.
- Skal det være en sigar? - Mange takk.
Jeg hører at du er vitenskapsmann.
En søker etter fossiler.
Palaeontologi er min interesse.
Jeg regner ikke med at det er din.
Når vi vet mer om de levende er det på tide å forfølge de døde.
Ja, her om dagen ble jeg presentert for et eksemplar fra den lokale flora
som gjør meg tilbøyelig til å være enig med deg.
Et merkelig tilfelle, slik jeg forstår det.
- Hennes navn er Woodruff. - Å, ja. Stakkars ''Tragedie''.
Vi vet mer om fossilene på stranda enn den jentas sinn.
En tysk lege ved navn Hartmann har delt melankoli inn i ulike typer.
En han kaller ''naturlig'', noe som betyr at man er født med et...
trist temperament.
En annen kaller han ''anledningsvis'',
noe som betyr at den stammer fra en anledning.
Og den tredje typen kaller han ''obskur melankoli'',
og med det mener han at han ikke aner hva fanden som forårsaket den.
- Men hun hadde vel anledning? - Å, kom igjen.
Er hun den første unge kvinne som blir dumpet? Nei, nei.
Hun tilhører den tredje typen: obskur melankoli.
Hør på meg.
Jeg skal si deg noe i dyp fortrolighet.
Jeg ble innkalt for å se på henne for ti måneder siden.
Hun jobbet som syerske, bodde for seg selv...
Vel, litt av et liv. Gråt uten grunn, kunne ikke sove eller snakke.
Soleklar melankoli.
Jeg sa at det bare var én kur.
Å få henne bort herfra. Men det ville hun ikke ha noe av.
Hun drar til et hus hun vet er det reneste elendighet,
til en frue som ikke vet forskjell på en tjener og en slave.
- Og hun vil ikke rikke seg. - Men det er uforståelig.
Absolutt ikke. Hartmann har noe veldig interessant å si
om en av sine pasienter.
''Det var som om hennes pine hadde blitt hennes glede.''
Og hun har ikke betrodd sin sanne tilstand til noen?
- Det har hun ikke. - Hva om hun gjorde det?
Hva om hun klarte å tale om det?
Hun ville bli kurert.
Men hun vil ikke bli kurert.
Jeg jobbet som guvernante.
På Talbots.
Han het Varguennes.
Han ble brakt til huset etter at skipet hans kullseilte.
Han hadde et fryktelig sår. Han var oppskåret fra hoften til kneet.
Han hadde store smerter, men han skrek ikke.
Ikke det minste stønn.
Jeg beundret hans mot.
Jeg passet på ham.
Jeg visste ikke da at menn kan være både veldig modige og veldig falske.
Han var kjekk.
Ingen mann hadde gitt meg slik oppmerksomhet som ham.
Han sa at jeg var vakker,
og at han ikke kunne forstå hvorfor jeg ikke var gift.
Slike ting.
Han ville erte meg lett.
Jeg likte det.
Når jeg ikke ville la ham kysse hånden min, kalte han meg slem.
En dag kom da jeg selv syntes jeg var slem, også.
Og du sluttet å være slem?
Varguennes ble frisk.
Han dro til Weymouth.
Han sa han ville vente der i en uke, og så seile til Frankrike.
Jeg sa jeg aldri ville følge etter ham, at jeg ikke kunne.
Men etter at han hadde dratt,
var min ensomhet sa dyp at jeg følte jeg kunne drukne i den.
Jeg fulgte etter ham.
Jeg dro til vertshuset der han hadde leid rom.
Det var ikke et respektabelt sted - det visste jeg med en gang.
De ba meg gå opp på rommet hans.
De så på meg.
De smilte.
Jeg insisterte på å sende etter ham.
Han virket overlykkelig for å se meg.
Han... han var alt en elsker burde være.
Jeg hadde ikke spist hele dagen. Han tok meg til et privat sted og bestilte mat.
Men han hadde forandret seg.
Han var full av smil og kjærtegn, men jeg visste straks at han var falsk.
Jeg sa at jeg hadde vært en fornøyelse for ham.
Ikke noe mer.
Jeg sa alt dette på under fem minutter etter at vi traff hverandre.
Allikevel ble jeg.
Jeg spiste aftensmaten som ble servert.
Jeg drakk vinen. Den beruset meg ikke. Den fikk meg til å se det klarere.
Er... er det mulig?
Uten tvil.
Snart tok han ikke bryet med å skjule sine intensjoners natur,
ei heller kunne jeg spille overrasket.
Min uskyldighet var falsk fra det øyeblikk jeg valgte å bli.
Jeg kunne sagt at han overmannet meg eller dopet meg ned, men
det er ikke slik.
Jeg ga meg selv til ham.
Jeg gjorde det så jeg aldri skulle bli den samme igjen,
så jeg skulle bli sett som den utstøtte jeg er.
Jeg visste jeg aldri skulle gifte meg med en likeverdig, så jeg giftet meg med skam.
Det er min skam som har holdt meg i live,
min visshet om at jeg ikke er som andre kvinner.
Jeg... jeg skal aldri, som dem, få barn og en ektemann
og et hjems gleder.
Noen ganger synes jeg synd på dem. Jeg har en frihet de ikke kan forstå.
Ingen fornærmelse, ingen skam, kan røre meg.
Jeg har satt meg utenfor samfunnets konvensjoner.
Jeg er intet.
Jeg er knapt menneskelig lenger.
Jeg er den franske løytnants hore.
Du må forlate Lyme.
Vi kan aldri møtes alene igjen. Gå.
Jeg skal vente.
Hva er i veien?
- Hva er i veien? Du ser trist ut. - Nei.
Nei.
Hvorfor er du trist?
Det er jeg ikke.
- Av veien, lille jente. - God morgen, Mrs Fairley.
Det vanlige.
- Det blir en bra dag, da? - Ja.
Miss Woodruff?
Miss Woodruff, Mrs Poulteney vil se deg.
Mrs Poulteney vil se deg straks.
Jeg er i låven på Undercliff.
Jeg bønnfaller deg om å se meg en siste gang.
- Ja? - Jeg må snakke med Dr Grogan.
- Dr Grogan er ikke her. - Ikke her?
Han ble kalt til asylet. Han er på asylet.
Mange takk.
Jeg er Charles Smithson. Jeg må se Dr Grogan angående en meget viktig sak.
Vennligst følg meg, sir.
Smithson. Jeg kan gjette hva du har kommet for å snakke om.
Jeg er lei for at jeg ikke var hjemme.
Jeg måtte trå til ved en setefødsel.
Faktum er at vi ikke vet hvor hun er.
- Jeg forstår ikke. - Vet du ikke hva som har skjedd?
- Nei. - Så hvorfor er du her?
- Jeg trenger ditt råd. - Jeg vet ikke om jeg har noen igjen.
Miss Woodruff har forsvunnet. Mrs Poulteney avskjediget henne.
Det er et letelag ute. Jeg har tilbudt £5 til den som kan finne henne.
- Eller finne liket hennes. - Hun lever.
Jeg har nettopp mottatt en lapp fra henne.
Jeg må gå tilbake. Gå hjem til meg. Vent på meg.
Ingenting som er sagt her i kveld eller vil bli sagt,
vil gå videre.
Du ber om mitt råd.
Jeg er en ung kvinne med høy intelligens og noe utdannelse.
Jeg har ikke full kontroll over mine følelser.
Og enda verre, jeg har blitt forelsket i å være et offer for skjebnen.
Så kommer en ung gud.
Intelligent, pent utseende.
Snill.
Mitt våpen er den medfølelse jeg inspirerer i ham.
Så hva gjør jeg? Jeg griper sjansen.
En dag, når jeg spaserer der det er blitt meg forbudt å spasere,
viser jeg meg for noen jeg vet vil rapportere om min forbrytelse
til det ene mennesket som ikke vil tilgi det, min arbeidsgiver.
Så forsvinner jeg,
med den antakelse at det er i orden å kaste meg utfor nærmeste klippe.
Og så, in extremis, roper jeg til min frelser etter hjelp.
Hva i himmelens navn snakker du om?
Mrs Poulteneys husholderske var på meieriet på Undercliff.
Jenta kom ut av skogen rett foran henne. Hun ville bli sett.
- Sikkert for å kompromittere deg. - Hvorfor ville hun skade meg?
Hør på meg. Jeg har kjent mange prostituerte.
Jeg må legge til at det var på grunn av mitt yrkes natur, og ikke deres.
Og jeg skulle ønske jeg hadde en guinea for hver en som godtet seg over faktumet
at deres ofre var ektemenn og fedre.
Men hun er ingen prostituert.
Hun er heller ingen djevel.
Min kjære mann, du er nesten forelsket i henne.
Jeg kan sverge på at intet usømmelig har skjedd mellom oss.
Jeg tror deg. Men la meg spørre deg om dette.
Ønsker du å høre henne? Ønsker du å se henne?
Ønsker du å ta på henne?
Du er ikke den første mann som tviler på sitt valg av brud.
Jeg skal gå og se damen. Jeg skal si at du er kalt avsted.
Og du må dra din vei, Smithson.
Ja.
Jeg skal hedre mitt løfte til Miss Freeman.
Jeg kjenner et privat asyl i Salisbury.
Miss Woodruff ville bli godt behandlet og hjulpet, det forsikrer jeg om.
- Vil du påta deg kostnadene? - Ja.
Jeg vil påta meg kostnadene.
Miss Woodruff.
Har du tilbrakt natten her?
- Fryser du? - Nei. Nei.
Frykt ikke.
Jeg har kommet for å hjelpe deg.
- Kan du kontrollere deg? - Jeg kan ikke.
- Det er jeg ikke. - Hvorfor ikke?
Hva er det?
Hva gjør dere her, for fanden?
- Vi spaserer, Mr Charles. - Vennligst forlat oss.
Ja, sir.
Jeg har kommet hit for å hjelpe den damen,
etter oppfordring fra legen som behandler henne.
- Han kjenner til omstendighetene. - Ja, sir.
Som under ingen omstendigheter må avsløres.
- Jeg forstår, sir. - Gjør hun?
Hun vil ikke si noe, sir. På mitt liv.
Det sverger jeg høyt og hellig på, Mr Charles.
Jeg har trukket utilgivelig fordel av din situasjon. Tilgi meg.
Det er jeg som skal klandres.
Du må dra til Exeter.
Det er snakk om a legge deg inn på en institusjon.
Du vil spare deg selv for forlegenhet hvis du ikke kommer tilbake til Lyme.
- Hvor er dine eiendeler? - På skysstasjonens depot.
Jeg skal få dem sendt til depotet i Exeter.
Gå til Axmouth Cross, vent på vognen der.
Ta pengene i denne pungen.
Takk.
Her er min advokats adresse.
La ham vite hvor du er.
Jeg vil be ham sende deg mere penger.
Mange takk.
Jeg skal aldri se deg igjen.
Nei.
Du er et bemerkelsesverdig menneske, Miss Woodruff.
Ja, jeg er et bemerkelsesverdig menneske.
Jeg drar - til London.
Jepp.
Jeg har ikke flere scener igjen å filme her, så...
Er David her?
- Nei, han flyr inn i kveld. - Det blir hyggelig for deg.
Nei, det blir hyggelig for deg.
Hyggelig for ham også.
Jeg vil savne deg.
Jeg kjører deg til vertshuset hvis du er ferdig.
Vi ses i Exeter, Anna.
- Tenk på oss som peser videre. - Det skal jeg.
Vil jeg se deg i London?
Det ville bli veldig, veldig vanskelig.
Vi er der i fjorten dager.
Jeg må se deg.
OK.
OK, vi drar til vertshuset.
- Mike, du må bli sminket. - Ja.
Ja.
- Ja. - Ja.
Sam?
- Sir. - Sam.
Jeg vil at du skal dra til London i dag og åpne huset.
Jeg drar i morgen.
- Forandring i planene. - Jeg forstår, sir.
Dette har ingen innvirkning på dine fremtidige planer, regner jeg med, sir?
- Hva er det du snakker om? - Jeg må tenke på fremtiden min, sir.
Må du? Vel, din umiddelbare fremtid er at du drar til London i dag.
- Er det forstått? - Ja, Mr Charles.
- God ettermiddag. - God ettermiddag, sir.
Miss Ernestina er i hagen.
Mange takk.
Sam har forklart omstendighetene for hendelsen i morges?
Ja, sir.
- Og du forstår? - Ja, sir.
- Sir, jeg vil ikke ha den. - Nei. Her.
God ettermiddag.
Charles. Sa du har faktisk nedlatt deg til å forlate fossilenes verden for meg?
Jeg er beæret.
Jeg kan forsikre deg om at denne verdens sanne sjarm er i denne hagen.
Søte ord.
Min kjære, jeg er redd jeg må dra fra deg igjen noen dager. Jeg må til London.
- Til London? - For å se Montague, advokaten min.
- Å, Charles. - Det kan ikke unngås, er jeg redd.
Det er noen utestående ting angående ekteskapsavtalen, tydeligvis.
- Din far er meget samvittighetsfull. - Hva vil han ha?
- Hvem? - Faren min.
Rettferdighet for deg.
Litt av en rettferdighet som tar deg bort fra meg.
Ernestina, jeg vet at våre private følelser er det altoverskyggende hensyn,
men det er en rettslig og kontraktsmessig side ved ekteskap som er...
Tullball.
- Min kjære Tina... - Jeg er trett av Lyme.
- Jeg ser deg sa lite. - Jeg er tilbake om tre dager.
Kyss meg for å besegle ditt løfte.
ENDICOTTS HOTELL
Spill.
40-15.
Linje tre.
Game til Mr Smithson, og første sett: 6-5.
Du godeste, Charles, du var i strålende form. Sylskarp.
- Hva er svaret? Maten på landet? - Det er deilig å slå en ball.
Du slo den som om du hatet den.
Harry, en liten prat.
Du vil høre fra et menneske, en Miss Woodruff fra Exeter.
Hun vil sende deg adressen sin. Jeg vil du skal sende henne noen penger.
Selvsagt. Hvor mye?
£50.
Selvsagt.
- Miss Woodruff? - Ja.
Og jeg vil ikke høre mer om det.
Det skal du ikke.
Vent på meg.
- Hvor fanden har du vært? - Beklager, sir. Jeg...
Gå og legg frem klærne mine. Jeg spiser i klubben.
Ja, sir. Kan jeg få prate med deg, sir?
Nei, det kan du ikke.
- Hvordan er jakten i Dorset, Charles? - Har dere nok hunder?
Jeg kan tilby et par gode Northumberland. Skikkelige engler.
Vet du hvem bestefaren deres var? Tornado.
Husker du Tornado ved Cambridge?
Ja. Det gjør anklene mine også.
Ja, han likte deg. Han... bet alltid det han likte.
For en god idé dette var, Charles.
- For Tornado, Gud velsigne hans sjel. - Velsigne hans sjel.
Bravo. Portvin er essensielt for å skylle ned claret.
Som claret er essensielt for å skylle ned punsj.
Som punsj er essensielt for å spyle ned champagnen.
- Hva skjer så? - Hva skjer så?
En liten tur rundt byen følger. Det følger helt klart.
Tom, du er en skikkelig bra kar.
Det er du også, Charley-gutt. Vi er alle bra karer.
- Avsted, gentlemen. - Hvor skal vi?
Vi er alle bra karer som skal på en god tur på byen.
Vi skal til Kate Hamilton, Gud velsigne henne.
Biskopens sønn har rett, Charley. Men ikke ett ord til faren.
Forsiktig.
Kom igjen, sir, stå opp... Han er på post.
- Det hvite flagget er oppe. De stikker. - Klar, ferdig...
- Det er bra. Veldig bra. - Han er utenfor banen.
Å, Herregud.
Jeg tror ikke var kjære Charley skal noe sted i kveld. Tror du?
Dette kom til Mr Montague, til Mr Smithson.
Mange takk skal du ha.
Mr Charles?
Sir.
Et brev til deg, sir. Spesialbud fra Mr Montague.
Hent noe te til meg.
Endicotts familiehotell EXETER
DET KAN IKKE VÆRE NOE YTTERLIGERE KOMMUNIKASJON
MELLOM OSS
Hva er det, Sam?
Jeg søker ditt råd, sir.
Om hvilket emne?
Min ambisjon er å starte med forretninger, sir, når tiden er moden.
- Forretninger? - Ja, sir.
- Hva slags forretninger? - Manufaktur og herreekvipering.
Jeg har sett meg ut en liten butikk.
Ville ikke det være et kostbart foretagende?
£280, sir.
Og hvor mye har du spart opp?
£30. Men det er tre års sparing.
Så jeg lurte på om du kunne hjelpe meg, sir.
Jeg synes ikke det høres veldig praktisk ut for meg, Sam.
Jeg er selv veldig entusiastisk, sir.
Veldig.
Vel, jeg skal tenke på det.
Jeg skal helt klart tenke på det.
Kan du pakke nå? Vi skal til Lyme.
- Til Lyme, sir? - Til Lyme, ja.
Exeter. Exeter.
Bytt her for Exmouth, Weymouth og Lyme.
- Vogn til Lyme, sir? - Vi blir over natten. Det vil snart regne.
Vi tar inn på Ship.
- Jeg skal strekke på beina. - Skal jeg bestille middag, sir?
Jeg bestemmer meg når jeg kommer inn.
- Et rom, sir? - Nei, jeg...
Jeg vil gjerne snakke med en av deres...
- En Miss Woodruff. - Den stakkars unge damen, sir.
Hun kom nedenunder og hun skled, sir.
Vrikket ankelen fryktelig. Jeg ville hente legen, men det ville hun ikke ha noe av.
Jeg må se henne angående forretninger.
En håndhever av loven?
Ja.
- Da må du gå opp, sir. - Mange takk.
Betty Anne? Ta denne herren opp til Miss Woodruffs rom.
Kom inn.
En herre her for å se deg, Miss.
Jeg kjørte gjennom Exeter.
Burde jeg ikke gå straks for å hente en lege?
Han ville bare råde meg til å gjøre det jeg allerede gjør.
- Har du det vondt? - Nei.
Vær takknemlig for at det ikke skjedde på Undercliff.
Ja.
Sitt ned.
Miss Woodruff, vær sa snill...
Jeg burde ikke kommet.
- Jeg hadde ikke tenkt det. - Jeg trodde aldri jeg skulle se deg igjen.
Å, Sarah.
Var jeg den første?
Ja.
- Hvorfor løy du om franskmannen? - Jeg vet ikke.
Eksisterer han?
Å, ja, han eksisterer.
Jeg fulgte ham til Weymouth, til vertshuset.
Da jeg nærmet meg, så jeg ham komme ut med en kvinne.
Den type kvinne man ikke kan ta feil av.
Da de hadde gått, gikk jeg avsted.
Men hvorfor sa du...
Jeg vet ikke.
Jeg kan ikke forklare.
Ikke nå.
Jeg må frigi meg.
- Jeg kan klandres. Jeg visste da jeg kom. - Jeg ønsket det.
Jeg ønsket det.
Sarah...
Det er et nydelig navn.
Jeg har lenge forestilt meg en dag som denne.
Jeg har lengtet etter det.
Jeg var fortapt fra det øyeblikk jeg så deg.
Jeg også.
Jeg må dra til Lyme - for å se henne og fortelle det.
Du må gi meg en dag på å ordne ting.
Du vil vel vente på meg?
Jeg kommer tilbake etter deg.
Jeg kommer tilbake i morgen.
Gjør hva du vil eller hva du må.
Nå som jeg vet at det er en dag du har elsket meg,
så kan jeg tåle alt.
Du har gitt meg styrke til å leve.
- Ost og løk. - Perfekt.
- Jeg mister deg. Jeg mister deg. - Hva? Jeg skal bare til London.
- Overnatt. - Jeg kan ikke.
- Hvorfor ikke? Du er en fri kvinne. - Ja, det er jeg.
- Jeg blir gal. - Nei, det blir du ikke.
- Jeg vil ha deg. - Du har akkurat hatt meg, i Exeter.
Unnskyld meg.
Ha det.
Mange takk, Mary. Jeg finner veien inn selv.
Charles.
- Sett deg ned. - Hva er det?
- Charles, hva er det? - Sett deg ned.
Hva er det som har skjedd?
Hvorfor ser du på meg slik?
For jeg vet ikke hvordan jeg skal begynne å si det jeg må si.
- Jeg har kommet for å fortelle sannheten. - Sannheten?
- Hvilken sannhet? - At jeg har,
etter mange timer med den dypeste og mest smertefulle overveielse,
kommet til den konklusjon at jeg ikke er deg verdig.
- Ikke verdig? - Jeg er helt uverdig.
Du spøker.
Nei.
Kan du vennligst forklare hva det er du sier?
Betingelsene din far tilbød var veldig generøse.
Men du vil ikke gifte deg inn i en handelsfamilie.
- Nei, det er ikke det... - Så hva er det du sier?
Ernestina, jeg har innsett disse siste dagene
at for stor del av min høyaktelse for deg har vært skjendig.
Jeg var mer fristet av din fars formue enn jeg ville innrømme.
Nå som jeg har skjønt at det er sannheten...
Sier du at du aldri elsket meg?
Jeg er deg ikke verdig.
Tina, skatt.
Charles?
Jeg vet jeg er bortskjemt.
Jeg vet jeg ikke er uvanlig.
Men under din kjærlighet og beskyttelse,
så tror jeg at jeg ville forbedre meg.
Jeg ville gjøre hva som helst, forstår du.
Jeg ville... jeg ville gi slipp på alt for å gjøre deg lykkelig.
Du lyver.
Noe annet har skjedd.
Ja.
Hvem?
Du kjenner henne ikke.
Jeg kjenner henne ikke?
Jeg har kjent henne i mange år.
Jeg trodde båndet var brutt.
Jeg oppdaget at det ikke var det i London.
- Hvorfor sa du det ikke? - Jeg ville spare deg smerten.
Eller deg selv skammen.
Hvem er hun?
Hva slags kvinne kan være så sjofel at hun får en mann til å gå fra sitt ord?
- Hun er vel gift. - Jeg vil ikke diskutere henne.
- Jeg kom for å fortelle deg sannheten... - Sannheten? Du er en løgner.
Min far vil dra ditt navn, dere begges navn, gjennom søla.
Du vil bli foraktet og forhatt av alle som kjenner deg.
Du vil bli jaget ut av England.
Kjære Mr Freeman
Hva fanden vil du? Jeg ringte ikke etter deg.
Jeg tok med et glass brandy, sir. Jeg tenkte du trengte det.
Det er vel ikke sant, sir?
Jo, det er sant. Miss Freeman og jeg skal ikke lenger gifte oss.
Gå nå. Og hold kjeft.
- Hørte du hva jeg sa? - Ja, sir. Men, med respekt,
- jeg må tenke på min egen situasjon. - Hva?
Vil du bo i London fra nå av, sir?
- Vi skal sannsynligvis dra utenlands. - Å, da må jeg underrette deg, sir,
om at jeg ikke vil følge med. Og jeg blir ikke med tilbake til Exeter.
Jeg sier opp min post, noe jeg skulle ha gjort da alt dette begynte.
- Dra til helvete. - Passer meg darlig, sir,
ettersom jeg kan møte en av vennene dine.
- Sam. - Hvis du ønsker hjelp,
så vennligst ta kontakt med hotellpersonalet.
Vent her.
- Miss Woodruff venter meg. - Den unge damen har dratt, sir.
- Dratt? Mener du gått ut? - Nei, sir. Jeg mener dratt.
- Hun tok London-toget i ettermiddag. - Hva?
Hun tok tre-toget til London. Etterlot ingen adresse.
- Du lyver. - Hvor skal du?
Sir. Vent nå litt.
Hva er det du gjør?
- Sarah? - Sir. Du kan ikke gjøre det.
Det er privat eiendom.
- Hørte du hva jeg sa? - Kom deg ut.
Hallo? Hallo?
Rom 516.
- Hvem var det? - Jeg vet ikke. Han la på røret.
- Hvem? - Jeg vet ikke. Det sa han ikke.
- Kanskje det var feil nummer. - Ja, kanskje.
Ja, jeg skal hente mer snart. Bare vent.
Skatt, gå og lek i hagen.
- Lucy. Lucy, jeg fant den. - Kan jeg prøve litt?
Går det bra?
Ja.
Bra.
Skal vi invitere noen på lunsj på søndag?
- Hvem? - Noen fra besetningen.
Greit.
Filmen er nesten over, og Anna må tilbake til Statene.
Du vet.
Greit. Så lenge det ikke er alle sammen.
Å, nei. Men du vet...
Greit.
- Hallo? - Er det Davide? Dette er Mike.
Vi skal ha et lunsjselskap på søndag. Kan dere komme?
Her får du Anna.
- Hallo? - Er det deg? Det er meg.
- Hei. - Hvor er du? Du er borte.
- Du var ikke på hotellrommet ditt. - Hva?
I Exeter.
Kom på lunsj på søndag.
Forresten så elsker jeg deg.
Storartet. Klart det, vi kommer gjerne.
- Da ses vi da. - Jeg sa jeg elsker deg.
Ha det.
Lunsj på søndag.
''Kan Miss Sarah Woodruff snarest tilkjennegi sitt oppholdssted
til Montague, Chancery Lane.''
Ja, verdt det, ville jeg si.
Nå, Mr Smithson,
jeg skal ikke late som om det vil bli et enkelt oppdrag.
Men jeg har fire bra menn, og de begynner på jobben straks.
Vi prøver staben på alle kristne skoler.
Vi skal også undersøke på disse nye kvinnelige sekretærbyråene.
- De spretter frem overalt. - Ja, hvor ellers?
Og vi skal undersøke på alle pikeskolene i London.
Ja.
Jeg skal også sjekke dødsregisterne.
Meget bra.
Prøv alt, Mr Grimes.
Ett siste spørsmål, for øyeblikket.
Tror du damen ønsker å bli funnet eller ikke?
Det vet jeg ikke.
Jeg er tilbake om et kvarter.
''Vi er instruert av Mr Ernest Freeman, far til Miss Ernestina Freeman,
om å be deg møte på dette advokatkontoret klokken tre på fredag.''
''Kommer du ikke, regnes det som anerkjennelse av vår rett til å fortsette.''
- ''Aubrey og Baggott.'' - Og hva betyr det?
Det betyr at de har kalde føtter. Men vi slipper ikke helt unna.
Vi blir nok bedt om å gjøre en confessio delicti.
For å anerkjenne min skyld?
Akkurat. Jeg er redd vi må forutse et ubehagelig dokument.
Men jeg kan bare råde deg til å signere det.
Vi har ingen sak.
Husk at skjørtet blir grått.
Å, ja.
Bra. Det er bra.
- Jeg vil like henne i dette. - OK.
''Jeg, Charles Henry Smithson, ønsker å la sannheten bli kjent. Nummer én:
Jeg lovet å gifte meg med Miss Ernestina Freeman.''
''To: Jeg hadde overhodet ingen grunn til å bryte dette høytidelige løftet.''
''Tre: Jeg var fullt og helt medvitende om hennes posisjon i samfunnet,
hennes karakter, medgift og fremtidsutsikter
før jeg ble forlovet med henne.''
''Fire: Jeg brøt det løftet uten noen rettferdiggjørelse
utover min egen egoisme og mitt begjær.''
''Fem: Jeg innledet et hemmelig forhold med en kvinne ved navn Sarah Woodruff.''
''Seks: Min oppførsel gjennom denne affæren har vært skammelig.''
''Gjennom den kan jeg aldri kalles en gentleman.''
''Den krenkede kan gjøre hva hun måtte ønske med dette dokumentet.''
- Du kan trekke deg tilbake med meg... - Det blir ikke nødvendig.
Men jeg har ett spørsmål. Hva betyr
''Den krenkede kan gjøre hva hun måtte ønske med dette dokumentet''?
Det betyr akkurat det det står.
Hun vil, for eksempel, kanskje ønske å publisere det i The Times.
- Og da kan hun gjøre det? - Så absolutt.
Jeg skriver under.
Hei, der. Hei.
Kom deg ut. Kast henne ut. Hun bestjal meg.
Kom deg ut.
Ring politiet.
Ikke la henne komme unna. Kom igjen, ring politiet.
Jeg beklager. Jeg...
- Hallo. Jeg så deg gjennom vinduet. - Hei. Er du Lizzie?
- Ja, det er jeg. - Kan vi komme inn?
- Kom inn. - Hallo, Anna.
Hei, Sonia. Hyggelig å se deg.
- Vil du ha mer vin? - Ja, takk. Hvit.
13-14.
- Kan jeg få noe å drikke? - Greit. Skal vi gå og hente noe?
- Unnskyld meg litt. - 14-14.
De har en nydelig hage, ikke sant?
Så fredelig.
Men hun virker også veldig fredelig, gjør hun ikke? Kona.
Se på den lille jenta deres. Er hun ikke skjønn? For et søtt lite vesen.
Er ikke du et søtt lite vesen?
- Hvem lagde den kjolen til deg? - Jeg vet ikke.
- Har du det gøy? - Ja.
Har de bestemt hvordan filmen skal slutte?
- Slutte? - Jeg hører de forandrer manus hele tiden.
- Nei. Hvor hørte du det? - Det er to slutter i boken.
En lykkelig slutt og en ulykkelig slutt, ikke sant?
Vi går for den første slutten - jeg mener den siste slutten.
- Hvilken er det? - Har ikke Anna fortalt deg det?
Manders.
Kom igjen. Flink bisk. Kom igjen.
Det var bisken sin. Ja.
Det er en storslagen hage.
- Hvem steller den for deg? - Jeg.
- Helt alene? - For det meste.
- Hva med Mike? Hjelper ikke han? - Når han er her.
Litt.
Han er ganske lat, faktisk.
Jeg misunner deg virkelig.
Misunner meg? Hvorfor?
Vel...
For at du klarer å lage en slik skjønn hage.
Jeg ville ikke misunt meg var jeg deg.
Vil du ha en drink?
- Jeg vil vise deg noe. - Greit, skatt. Gå og vis mamma.
Anna.
- Dette er et rent helvete. - Jeg vet det.
- Mike... - Vi må prate.
- Greit. Ikke nå. - Når?
- Windermere. - Men det er vår siste scene.
- Vi må prate skikkelig. - Hva skal vi si?
- Vi må finne ut hva vi vil. - Jeg vet det.
- Har du sett Anna? - Jeg tror hun er ovenpå.
Jeg kommer.
Sonia... Takk. Ettermiddagen har vært vidunderlig.
- Jeg har hatt det skjønt. - Takk.
- Hyggelig å møte deg. - Og deg.
- Lykke til med siste scene. - Takk. Det trenger vi.
Tre år senere
Sir, et telegram til deg.
Sir?
HUN ER FUNNET UNDER NAVNET MRS ROUGHWOOD. MONTAGUE.
- God morgen. - God morgen.
- Jeg er Tom Elliott. Hvem er du? - Mitt navn er Smithson.
- Mamma og pappa er utenlands. - Ja. Jeg ser etter en Mrs Roughwood.
Jeg skal hente henne for deg.
- Du satt den der. - Mrs Roughwood?
Jeg tror hun er ovenpå med Rachel og William.
Ja?
- Det er noen her for å se deg. - Greit.
Hun arbeider, men bryr seg ikke om å bli avbrutt.
Mrs Roughwood?
Mr Smithson?
Min advokat ble fortalt at du bodde på denne adressen.
- Jeg vet ikke av hvem. - Av meg.
Av deg?
Jeg har sett etter deg i tre år.
Jeg brøt forlovelsen min.
Jeg kom tilbake etter deg for å ta deg med meg, gifte meg med deg, og du var dratt.
Og alle disse årene etterpå velger du å la meg få vite at du lever. Hvorfor?
Jeg kunne ikke gjøre det før nå.
- Du har giftet deg. - Nei, det har jeg ikke.
Jeg går for å være enke.
- Hva slags hus er dette? - Han er arkitekt. Hans navn er Elliott.
De ga meg husly for lenge siden.
Jeg underviser barna deres, men får lov til å gjøre mitt eget arbeide.
De har oppmuntret det.
- Er disse dine? - Ja.
Du har funnet ditt talent.
Hvorfor forlot du Exeter?
Du sa du elsket meg. Du viste meg din kjærlighet.
Svar meg.
Det var galskap i meg på den tiden.
En bitterhet, en misunnelse.
Jeg tvang meg på deg, vel vitende om at du hadde andre forpliktelser.
Det var uverdig.
Jeg sa etter at du hadde dratt at jeg måtte ødelegge det som var mellom oss.
Sier du at du aldri elsket meg?
- Jeg kan ikke si det. - Men du må si det.
Du må si ''Jeg er fullstendig ondskapsfull.''
''Jeg brukte ham som et instrument.''
''Det bryr meg ikke at han på all denne tiden ikke har kunnet finne min like,
at hans liv har vært en ørken uten meg, at han ofret alt for meg.''
- Si det. - Nei. Nei.
Hvorfor ba du meg hit? Hva vil du med meg?
- Jeg så avisannonsene... - Du så dem?
- Du leste dem og gjorde intet? - Jeg hadde forandret navnet mitt.
Du ødela mitt liv og hadde glede av det.
Du feilbedømmer meg. Det har tatt meg denne tiden å finne mitt eget liv.
Det har tatt meg denne tiden å finne min frihet.
- Frihet? - Ja.
Å spotte kjærligheten, all menneskelig følelse?
Var det det Exeter betydde for deg? En rask utveksling av kjødet?
Du satt en dolk i meg,
og din ''frihet'' gir deg lov til å vri den i mitt hjerte?
- Vel, ikke nå lenger. - Nei.
Ja.
Mr Smithson,
jeg ba deg hit for å be om din tilgivelse.
Du elsket meg en gang.
Hvis du ennå elsker meg, kan du tilgi meg.
Jeg vet... jeg vet det er i din rett å forbanne meg.
Men hvis du fremdeles elsker meg...
Så må jeg tilgi deg.
Ja, det må du.
- Anna. Går du? - Ja.
- Ha det. God tur. - Ha det.
Mike.
Går du?
Pass på deg selv.
Sarah.