Okay. Er du klar, Anna?
Find jeres pladser, alle sammen.
Scene 32, optagelse 2.
Og action.
Hold den.
LEKTION I INDIANERNES MYTTERI
Sam-gå
Sam. Gør vognen klar.
- Vi skal ud til Miss Ernestina. - Skal ske, sir.
Frue.
Frue, skynd Dem. Frue, det er Mr Charles.
- Godmorgen. - Godmorgen, sir.
Vil De venligst fortælle Deres frue, at jeg er her.
- Charles, du er tidligt oppe. - Godmorgen, Mrs Tranter.
- Det er en dejlig morgen. - Sandelig. Vær sød at komme indenfor.
Er Ernestina vågen?
- Mary, er min niece vågnet? - Det er hun, frue.
- Fortæl hende, at Mr Charles er her. - Ja, frue.
Er det muligt, at jeg kan tale med Ernestina?
- Alene? - Jamen, selvfølgelig.
- Tak. - Miss.
Mr Charles er her, Miss, for at se Dem.
Han er nedenunder, Miss, han venter på Dem.
Han vil tale med Dem.
- Hvilken kjole skal jeg tage på? - Den lyserøde. Den er så smuk, Miss.
- De er billedskøn i den lyserøde. - Ja. Den lyserøde. Den tager jeg på.
I vinterhaven kan I være uforstyrret. Er det passende?
Meget passende. Tak.
Jeg venter på hende i vinterhaven.
Jeg troede, at I fra London tilbragte den halve dag i sengen.
Nej, frue, morgenfriske. Vi er altid morgenfriske.
Vi er altid tidligt ude, så vi ikke går glip af noget, frue.
Nu kommer hun.
Charles?
Ernestina.
- Hun er gået ud til ham. - Ligner hun ikke en prinsesse?
Det kan ikke have undgået din opmærksomhed, at det er hele seks uger,
siden jeg kom ned til Lyme fra London.
Nej, det har ikke undgået min opmærksomhed.
Jeg kom til Lyme for at lede efter fossiler i skovens flintestenslag,
men jeg er blevet på grund af dig.
På grund af dit dejlige selskab.
Tak.
- Hun skuffer ham ikke, vel? - Aldrig. Hun vil gøre alt for ham.
Jeg er kommet for at få din tilladelse til at bede din fader om din hånd.
Jeg tillader det.
Husk på, at jeg ikke kender hans syn på mig.
Mit arbejde er ikke just arbejde for ham.
Antyder du, at det udelukkende er min faders beslutning?
- Nej. det er din. - Ja, det er.
Fader vil gøre, som jeg ønsker. Og jeg vil gøre, som jeg ønsker.
Nå, men vil du da have medlidenhed
med en gammel videnskabsmand, for hvem du er meget dyrebar
og gifte dig med mig?
Ah, Charles.
Jeg har ventet så længe på dette øjeblik.
Succesen er i hus.
Det er ikke mistelten, men den kan bruges, ikke?
Ah, Charles.
Ja?
Hvem er det?
Ja, det er det.
Jeg siger det til hende.
Anna?
Du kommer for sent.
Makeuppen venter på dig.
Ah, nej.
- Hvad skete der med telefonvækningen? - Det ved jeg ikke.
- Hvem ringede? - Jack.
Tog du den?
Jamen, så ved de det.
Så ved de, du er her.
I din seng. Jeg ønsker, at de ved det.
Klokken er mange.
De fyrer mig for manglende moral.
De vil synes, at jeg er en hore.
Det er du også.
Godmorgen.
Det er køligt her til morgen.
Miss Woodruff. De ved godt, De ikke kan blive her længere.
Miss Duff har ikke nævnt Dem i sit testamente.
Huset skal sælges.
Hvor mange penge har De?
Miss Woodruff, jeg kender måske en, som kan huse Dem.
Mrs Poulteney fra The Grange.
Har hun havudsigt fra huset?
Ja, det har hun.
Så ville jeg være taknemmelig for Deres hjælp, sir.
- Mr Smithson for at se Mr Freeman. - De er ventet, sir.
Nok er De en gentleman, der tager tingene med ro,
men de er godt nok punktlig.
God morgen, Mr Freeman.
Nå...
Vi kunne have mødtes på mit kontor inde i byen,
men jeg tænkte, at stedet her ville interessere dig.
- Det gør det skam. - Pas på.
Vi åbner også lagre i Bristol og Liverpool om et par måneder.
Jeg ser.
Det er May Queen, som er her denne morgen for at se en tømrer.
Jeg kan forstå, Charles,
at du ikke blot tilbyder Ernestina din kærlighed og beskyttelse,
men også en betydelig arv på sigt.
Det er sandt.
Ja...
Jeg ved, at min datter elsker dig.
Du virker som en retskaffen mand. Lad os give hinanden hånden.
Jeg startede her, Charles, med min kære hustru ved min side.
- De ved, at jeg ikke har nogen søn. - Det gør jeg.
Hvis du nogensinde føler trang til at udforske handelsbranchen,
vil det være mig en glæde at introducere dig for den.
Tak.
Han viste stor respekt for det, han kaldte
min position som videnskabsmand og gentleman.
Faktisk spurgte han til mit arbejde.
Men da jeg tænkte, at fossiler ikke lige var hans interesse,
gav jeg ham en kort indføring i teorien om arternes overlevelse i stedet-.
- Hvor er du ond. - Ja, han var ikke synderlig imponeret.
Han vovede endda påstanden,
at Mr Darwin burde udstilles i bur i zoologisk have.
I abehuset.
Jeg viser vej.
Skal vi vende om? Vinden tager til.
Jeg troede, at du måske ville gribe chancen for at holde mig i hånden.
Godt så.
Du godeste. Hvad i alverden laver hun?
- Det er den stakkels "Tragedie". - "Tragedie"?
Fiskerne kalder hende noget endnu værre.
Hvad?
De kalder hende "den franske løjtnants kvinde".
Gør de?
- Lad os gå. - Jeg er nødt til at tale med hende.
- Hun kunne falde. - Hun falder ikke. Hun er gal.
Det er farligt. Bliver du her?
Charles.
Frue!
Frue, undskyld mig. Jeg frygter for Deres sikkerhed. Kom tilbage.
Fortæl mig, hvem denne franske løjtnant er.
Han er en mand, hun efter sigende skulle...
Have forelsket sig i?
- Værre endnu. - Han forlod hende.
Er der et barn?
Det tror jeg ikke.
Det er bare sladder.
Hvad gør hun her?
De siger, at hun venter på, at han kommer tilbage.
Hvor banalt.
Hvordan har hun klaret sig, siden hun blev forladt?
Yderst ynkeligt, så vidt jeg har forstået.
Miss? Miss?
Miss Woodruff, vil De komme indenfor?
Mrs Foulteney, det her er Miss Woodruff.
Jeg ser.
Jeg leder efter en selskabsdame, som sognepræsten har fortalt Dem.
Han har indikeret, at De måske vil være passende i den stilling.
- De er uden arbejde? - Ja, frue.
- Men De har været guvernante? - Ja, frue.
Stillingen kræver en person med en upåklagelig moral.
Jeg er nødt til at tænke på mine tjenere.
- De taler fransk, formoder jeg? - Det gør jeg, frue.
Jeg bryder mig ikke om franskmænd.
Vil De lade os alene nu, Mr Forsythe.
Ja, selvfølgelig, Mrs Foulteney, farvel.
Mr Forsythe har informeret mig om, at De er knyttet til en fremmed.
Jeg har hørt fra pålidelige kilder,
at De altid bliver set på det samme sted, når De er ude.
De står på molen og kigger ud over havet.
Jeg kan forstå, at De angrer,
men jeg må gøre det klart, at stirre sådan ud over havet er provokerende,
utilladelig og syndig.
Hvis De anser mig som upassende til stillingen,
- vil De måske foretrække, at jeg går? - Jeg ønsker, at De viser,
at denne person er ude af Deres sind.
- Hvordan skal jeg vise det? - Ved ikke at vise Deres skam.
Jeg vil gerne høre Dem læse op af Biblen.
Hvis jeg kan acceptere Deres udtalelse, får De stillingen
- Mike? - Ja?
Hør lige det her.
"I 1857 skønnes der at have været 80000 prostituerede i Londons amt."
Er det rigtig?
"For hvert tresindstyvende hus var et af dem et bordel."
"På et tidspunkt, hvor den mandlige befolkning i London var 1,25 million,
havde de prostituerede to millioner kunder om ugen."
- To millioner? - Ja.
Du ved kirkegårdsscenen, hvor jeg snakker om at tage til London?
"Hvis jeg tog til London, ved jeg, hvad jeg ville ende som,
det, som nogle allerede kalder mig her i Lyme."
- Ja? - Jamen, sådan forholdt det sig virkelig.
Manden her siger, at hundredvis af prostituerede
var pæne piger, som guvernanter, der havde mistet deres arbejde.
Fornærmede man sin chef, mistede man sit job og endte på gaden.
Det var virkeligheden.
Var den mandlige befolkning 1,25 million?
Ja.
Hvis vi tager en tredjedel fra som børn og ældre,
betyder det, uden for ægteskabet
kunne dine viktorianske gentlemen se frem til 2,4 knald om ugen.
Undskyld, jeg forstyrrer Dem.
Ja, ja, jeg kommer.
Til den smukke kvinde ovenpå.
Og til den endnu smukkere hernede.
Hvor meget skylder jeg Dem?
En penny.
Mange tak.
- Kender De den frue? - Ja.
- Kommer hun ofte her forbi? - Ofte nok.
Men hun er ikke nogen frue.
Hun er den franske løjtnants hore.
Med hilsen fra Mr Charles, Miss Tina.
- Kom han selv med dem? - Nej, Miss.
- Hvor er Mr Charles? - Ved det ikke, Miss. Jeg spurgte ikke.
Spurgte ikke hvem?
- Hans tjener, Miss. - Men jeg hørte, du talte med ham.
- Ja, Miss. - Om hvad?
Vi sludrede bare, Miss.
Nu husker du vel på, at han kommer fra London.
Ja, Miss.
Hvis han gør tilnærmelser, vil jeg vide besked.
Bring mig noget bygvand.
Til min elskede.
Frue?
Jeg er virkelig ked af at have forstyrret Dem.
Jeg forstår, at De er blevet Mrs Foulteneys sekretær for nylig.
Må jeg gøre Dem følge? Når vi nu skal I samme retning.
Jeg foretrækker at gå alene.
- Må jeg introducere mig selv? - Jeg ved, hvem De er.
- Nå, men... - Vær venlig at lade mig gå alene.
Og vær venlig ikke at fortælle nogen, at De har set mig her.
Miss Wood ruff.
Vent lidt. Jeg glemte, hvor vi var.
Side 50. Jeg får pludselig øje på dig. Din kjole sidder fast i brombærbusken.
Jeg kigger på dig, du kigger på mig. Jeg siger "Miss Woodruff."
Okay.
Nå, ja. Jeg kigger på dig.
Din kjole sidder fast i brombærbusken.
Ja.
Nu kigger jeg på dig.
Du får øje på mig.
Jeg kigger på dig.
Du kommer imod mig for at gå forbi mig.
Det er en smal sti, og den er mudret.
Du glider i mudret,
-jeg hjælper dig op. - Lad os lige tage det igen.
- Okay. - Lad os lige tage det igen.
Okay...
Min kjole sidder fast i brombærbusken.
Pludselig får du øje på mig.
Jeg får øje på dig.
Jeg tør ikke tænke på, hvad der ville ske,
hvis De en dag vrider om på anklen et sted som her.
Jeg er nødt til at gå.
Tillad mig at sige noget først. Jeg ved, jeg er fremmed for Dem, men...
Hernede, her i hulningen. Kom.
Her. Her.
På plads.
Vi behøver virkelig ikke at gemme os.
Ingen mand, der har sit navn kært, kan blive set sammen med Lymes tøjte.
Miss Woodruff, jeg har hørt noget om Deres situation.
Det kan ikke være nogen fornøjelse at være ansat hos Mrs Foulteney.
Hvorfor forlader De ikke Lyme? De har fremragende kvalifikationer.
- Jeg vil med glæde undersøge... - Jeg kan ikke forlade det her sted.
Men hvorfor ikke?
De har ingen familie, kan jeg forstå, som binder Dem til Dorset.
Jeg har bånd.
Til den franske gentleman?
Tillad mig at insistere. Det er som med sår.
Hvis ingen tør tale om dem, går der betændelse i dem.
Hvis han ikke vender tilbage, er han Dem ikke værdig.
- Hvis han vender tilbage... - Han vender aldrig tilbage.
Frygter De, at han aldrig vender tilbage?
Jeg ved, han ikke gør det.
Jeg forstår Dem ikke.
Han er gift.
Jeg skulle have lyttet til min sunde fornuft.
- De er et snedigt og ondt væsen. - For hvad er jeg anklaget?
De er blevet set i skoven.
Ikke to gange, men tre.
Men hvad er synden deri, om jeg må spørge?
Synden? De, en ung kvinde alene, sådan et sted.
- Det er intet andet end en stor skov. - Jeg ved udmærket, hvad det er.
Og hvilken type mennesker der kommer der.
Der kommer ingen der. Jeg går der alene.
Siger De mig imod, Miss?
De vil indskrænke Deres gåture til, hvor De er sømmelige.
Har De forstået?
Goddag, Mrs Foulteney, Miss Woodruff.
Goddag.
- Det er hende Mrs Foulteney. - Hvem er det?
Hende, der satte mig på gaden.
Er det? Forgift hendes te.
Miss Woodruff, det er rart at møde Dem.
Synes De om Lyme?
Ja, tak, frue, det gør jeg.
- Er De født langt fra Lyme? - I Dorchester, frue. Der er ikke så langt.
Te. Tak, Mary.
Tak for det.
Hvor længe bliver De i Lyme?
Sommeren over.
Jeg må sige Mrs Foulteney, De ser overordentlig godt ud.
I min alder, Miss Freeman, er det det åndelige helbred, der tæller.
Så behøver jeg ikke at bekymre mig om Dem.
Med den grove uorden i gaderne,
er det mere nødvendigt end nogensinde at beskytte ens hellige overbevisning.
- Grov uorden i gaderne? - Bestemt, Mr Smithson.
Selv en af Darwins disciple, som jeg kan forstå, De er,
kan ikke undgå at bemærke forøgelsen af dyr omkring os.
Hvilket De uden tvivl nyder,
ifølge Deres synspunkt er vi jo alle aber.
Jeg må undersøge det nærmere, næste gang jeg befinder mig på gaden.
Lad mig hjælpe Dem, Mrs Tranter.
Deres stuepige for eksempel, Mrs Tranter.
Min husholderske har informeret mig om, at hun så hende, så sent som i morges,
tale med en person, en ung person.
Min husholderske kendte ham ikke.
Så var det uden tvivl Sam, min tjener.
- Meget muligt. - Ja, jeg må indrømme, Charles,
at din tjener tilbringer overordentlig meget tid med Mary.
Og hvilken skade kan det gøre?
Der er en verden til forskel på, hvad der er acceptabelt i London og her.
Jeg kan nu ikke se, hvad der er galt i, at Mary og Sam taler sammen.
Deres kommende hustru er bedre til at vurdere den salgs ting end Dem.
Jeg kender den omtalte pige.
Jeg var nødt til at afskedige hende.
Med tiden vil De vide, at man ikke kan være for streng over for den slags.
Jeg bøjer mig for Deres langt større erfaring, frue.
Herovre.
Tak for at De kom. Tak.
Hvor vover De at opføre Dem så uforskammet og indbildsk?
- Hvor vover De foran Miss Freeman? - Jeg kunne ikke bede andre om hjælp.
Det er åbenlyst upassende, at jeg interesserer mig yderligere for Dem.
Ja, det er åbenlyst.
Hvorfor tager De ikke til London og opbygger et nyt liv?
Hvis jeg tog til London, ved jeg, hvad jeg ville ende som.
Det, som nogle allerede kalder mig her i Lyme.
- Min kære Miss Woodruff... - Jeg er svag. Hvad andet kunne jeg blive?
Jeg har syndet.
De kan ikke begribe, hvor jeg lider.
Min eneste glæde er søvnen.
Når jeg vågner, begynder mareridtet.
Det her er...
Hvorfor blev jeg født, som jeg er?
- Hvorfor ikke som Miss Freeman? - Det spørgsmål burde De ikke stille.
- Jeg mente ikke... - Misundelse er...
Ikke misundelse.
Afmagt.
- De må hjælpe mig. - Det står ikke i min magt.
Jeg... Jeg nægter at tro Dem.
Hvad vil De mig?
Jeg må fortælle Dem, hvad der virkelig skete for 18 måneder siden.
Jeg beder Dem. De er mit eneste håb.
Jeg vil være i skoven i morgen eftermiddag.
Jeg vil vente på Dem.
Jeg er nødt til at gå.
Jeg vil vente på Dem.
Davide?
Nej. Det er ikke Davide. Det er Mike.
Hvad laver du?
- Kigger på dig. - Kom her.
Kom her. Kom nu.
- Hvad synes De om mit teleskop? - Det er meget elegant.
Jeg plejer at være på udkig efter havfruer.
Her.
Jeg er henrykt over, at vi endelig mødes.
Den bedste cognac i Dorset.
Jeg gemmer den til gæster fra London, som deler smagen for det søde liv.
- For Deres gode helbred, doktor. - Og Deres.
- En cerut? - Ja,tak.
Jeg kan forstå, De er videnskabsmand
og leder efter fossiler.
Ja, palæontologi er min interesse.
Det er formentligt ikke Deres.
Når vi ved mere om det levende, vil der være tid til at undersøge det døde.
Jeg blev introduceret for et eksemplar af den lokale flora forleden,
som gør mig tilbøjelig til at give Dem ret.
En mærkværdig sag, som jeg forstår det.
- Hendes navn er Woodruff. - Ah, ja. Den stakkel "Tragedie".
Vi ved mere om fossilerne end om, hvad der foregår i hovedet på den pige.
En tysk doktor ved navn Hartmann har delt melankoli ind i forskellige kategorier.
Den ene kalder han "naturlig", hvilket betyder personen er født med...
et bed røvet temperament.
En anden kalder han "forårsaget",
hvilket betyder, at den udspringer af en bestemt begivenhed.
Den tredje kategori kalder han "obskur melankoli",
hvilket betyder, at han ingen anelse har, hvad der forårsager den.
- Hendes udsprang da af en begivenhed. - Ved De nu hvad.
Er hun den første unge kvinde, der er blevet forladt?
Hun tilhører den tredje kategori: obskur melankoli.
Hør engang.
Jeg kan fortælle dig ganske fortroligt,
at jeg blev tilkaldt for at se til hende for ti måneder siden.
Hun arbejdede som syerske og levede alene...
Levede er så meget sagt. Hun græd uden grund, kunne ikke sove, ikke tale.
Melankoli, ikke til at tage fejl af.
Der var kun en måde at helbrede hende på.
Hun skulle væk herfra. Men nej, det ville hun ikke.
Hun tager til et hus, hun ved er den rene elendighed,
til en frue, som ikke kender forskellen mellem en tjener og en slave.
- Og hun vil ikke forflyttes. - Men det er jo uforståeligt.
Overhovedet ikke. Hartmann siger noget meget interessant
om en af sine patienter.
"Det var, som var hendes smerte blevet hendes nydelse."
Og hun har ikke betroet sin sindstilstand til en eneste?
- Nej, det har hun ikke. - Hvad hvis hun gjorde?
Jeg mener, hvis hun kunne få sig selv til at tale med nogen?
Da ville hun blive helbredt.
Men hun ønsker ikke at blive helbredt.
Jeg arbejdede som guvernante.
Hos familien Talbot.
Hans navn var Varguennes.
Han kom dertil, efter at hans skib var forlist.
Han havde et forfærdeligt sår. Hans hud var flænset fra hoften til knæet.
Han havde store smerter, men jamrede sig aldrig.
Ikke en lyd.
Jeg beundrede hans mod.
Jeg tog mig af ham.
Jeg vidste ikke dengang, at mænd kan være både tapre og bedrageriske.
Han var smuk.
Ingen mand havde nogensinde givet mig den form for opmærksomhed.
Han fortalte mig, at jeg var smuk,
og at han ikke kunne forstå, hvorfor jeg ikke var gift.
Sådanne ting.
Han drillede mig lidt.
Jeg nød det.
Når jeg nægtede ham at kysse min hånd, kaldte han mig ond.
Der kom en dag, hvor jeg selv følte mig ond.
Og så var De det ikke længere?
Varguennes blev rask.
Han rejste til Weymouth.
Han sagde, at han ville blive der en uge og så sejle videre til Frankrig.
Jeg fortalte ham, at det ikke var mig muligt at følge efter ham.
Men efter han var rejst,
var min ensomhed så dyb, jeg følte, at jeg ville drukne i den.
Jeg fulgte efter ham.
Jeg tog hen til den kro, hvor han boede.
Den var ikke respektabelt, det kunne jeg se med det samme.
De sagde, jeg skulle gå op på hans værelse.
De kiggede på mig-
De smilede.
Jeg insisterede på, at han kom ned.
Han virkede himmelhenrykt over at se mig.
Han var alt, hvad man kan ønske af sin elskede.
Jeg havde intet fået at spise. Han bestilte mad til mig i en privat stue.
Men han havde forandret sig.
Han var bar smil og kærtegn, men jeg vidste øjeblikkeligt, at han var uoprigtig.
Jeg opdagede, at jeg blot havde været en fornøjelse for ham.
Intet andet.
Alt dette gik op for mig i løbet af de første fem minutter.
Alligevel blev jeg.
Jeg spiste det, der blev serveret.
Jeg drak vinen. Den berusede mig ikke. Den fik mig til at se alting mere klart.
Er... det muligt?
Uden tvivl.
Snart forsøgte han ikke engang at skjule sine sande intentioner,
og jeg var på ingen måde overrasket.
Min uskyldighed var uægte fra det øjeblik, jeg valgte at blive.
Jeg kunne påstå, at han overmandede mig, eller at han bedøvede mig, men...
sådan forholdt det sig ikke.
Jeg overgav mig til ham.
Jeg gjorde det for aldrig at blive den samme igen,
for at blive opfattet som det udskud, jeg er.
Jeg var bestemt til aldrig at ægte min ligemand, så jeg ægtede skammen.
Det er skammen, som har holdt mig i live,
min indsigt i, at jeg ikke er som andre kvinder.
Jeg... Jeg vil aldrig få børn eller ægtemand som dem
eller glæden ved at have et hjem.
Til tider har jeg ondt af dem. Jeg har en frihed, de aldrig vil forstå.
Ingen krænkelse eller bebrejdelse kan ramme mig.
Jeg er placeret uden for de sociale rammer.
Jeg er intet.
Jeg er dårligt et menneske mere.
Jeg er den franske løjtnants hore.
De er nødt til at forlade Lyme.
Vi kan aldrig mødes alene igen. Gå nu.
Jeg venter her.
Hvad er der i vejen?
- Hvad er der? Du virker ked af det. - Nej.
Nej.
Hvad er du ked af?
Ikke noget.
- Af vejen, lille pige. - Godmorgen, Mrs Fairley.
Det sædvanlige.
- Så det bliver en god dag? - Ja.
Miss Wood ruff?
Miss Woodruff, Mrs Poulteney ønsker at se Dem.
Mrs Poulteney ønsker at se Dem omgående.
Jeg er i laden i skoven
Jeg bønfalder Dem om at se mig en sidste gang
- Ja? - Tilgiv mig. Jeg må tale med Dr Grogan.
- Dr Grogan er her ikke. - Er han ikke?
Han er blevet tilkaldt anstalten. Han er ude på anstalten.
Tak.
Charles Smithson. Jeg er nødt til at se Dr Grogan, det er yderst vigtigt.
Følg med, sir.
Smithson. Jeg kan gætte mig til, hvorfor De er her.
Jeg er ked af, jeg ikke var hjemme.
Jeg hjælper til ved en kompliceret fødsel.
Fakta er, at vi ikke ved, hvor hun er.
- Undskyld, jeg forstår ikke. - Ved De ikke, hvad der er sket?
- Nej. - Hvorfor er De her så?
- Jeg behøver Deres råd. - Jeg har vist ikke flere at give.
Miss Woodruff er forsvundet. Mrs Poulteney har afskediget hende.
En eftersøgning er i gang. Jeg giver fem pund til den, som bringer hende hjem.
- Eller bare finder hende. - Men hun er i live.
Jeg har lige modtaget en seddel fra hende.
Jeg må tilbage. Tag hjem til mig og vent der.
Intet, der er eller vil blive sagt i dette rum i aften,
vil forlade det.
Nu kan De spørge mig til råds.
Jeg er en ung, yderst intelligent kvinde med nogen uddannelse.
Jeg har ikke helt styr på mine følelser.
Hvad værre er, jeg har forelsket mig i at være et skæbnens offer.
En glimrende mand kommer til.
Intelligent, nydelig.
Venlig.
Mit våben er den medlidenhed, jeg vækker i ham.
Hvad gør jeg? Jeg griber min chance.
En dag, hvor jeg går et sted, der er blevet mig forbudt at komme,
lader jeg mig se af en person, jeg ved vil indberette min forbrydelse,
til den person, som ikke vil tilgive det, min arbejdsgiver.
Derefter forsvinder jeg
med antagelsen, at det er i orden at kaste mig ud fra en klippetop.
I et sidste nødråb griber jeg ud efter min redningsmand.
Hvad i alverden taler De om?
Mrs Foulteneys husholderske var på mejeriet i skoven.
Pigen gik lige forbi hende uden for skoven. Hun ønskede at blive set.
- Formentlig for at skade Dem. - Hvorfor skulle hun ville skade mig?
Hør her. Jeg har kendt mange prostituerede.
Jeg skal tilføje, at det har været i forbindelse med min egen profession.
Hvis jeg havde fået en daler for hver af dem, jeg har hørt fryde sig over,
at deres ofre var ægtemænd og fædre.
Men hun er ikke prostitueret.
Og hun er heller ingen djævel.
Min kære mand, De er ved at forelske Dem i hende.
På min ædleste ære, der er ikke sket noget Uanstændigt mellem os.
Jeg tror Dem. Men lad mig spørge Dem om en ting.
Ønsker De at lytte til hende? Ønsker De at se hende?
Ønsker De at røre hende?
De er ikke den første, der betvivler valget af hustru.
Jeg vil tage ud og fortælle kvinden, at De er blevet tilkaldt andetsteds.
Og så må De rejse, Smithson.
Ja.
Jeg vil indfri mit løfte til Miss Freeman.
Jeg kender en privatanstalt i Salisbury.
Miss Woodruff vil blive godt behandlet, det forsikrer jeg Dem.
- Vil De dække udgifterne? - Ja.
Jeg vil dække udgifterne.
Miss Wood ruff.
Har De tilbragt natten her?
- Fryser De? - Nej. Nej.
Vær ikke bange.
Jeg er kommet for at hjælpe Dem.
- Behersk Dem. - Jeg kan ikke.
- Jeg er ikke. - Hvorfor ikke?
Hvad er der galt?
Hvad i alverden gør I her?
- Går tur, Mr Charles. - Vær venlig at lade os alene.
Ja, sir.
Jeg er kommet for at hjælpe den kvinde
på opfordring fra hendes læge.
- Han er fuldt ud informeret om det her. - Ja, sir.
Og det må absolut ikke afsløres.
- Jeg forstår, sir. - Gør hun også?
Hun siger ingenting. Det sværger jeg.
På ære, Mr Charles.
Jeg har udnyttet Deres situation på utilgivelig vis. Tilgiv mig.
Det er min skyld alene.
De må tage til Exeter.
Det er på tale at få Dem indlagt på en institution.
Det vil spare Dem for ydmygelser, hvis De ikke vender tilbage til Lyme.
- Hvor er Deres ejendele? - På stationslageret.
Jeg skal nok sende det til lageret i Exeter.
Gå til Axmouth Cross og vent på toget der.
Tag imod pengene i denne pung.
Tak.
Her er min advokats adresse.
Giv ham besked om, hvor De er.
Jeg vil give ham besked på at sende Dem flere penge.
Tak.
Vi skal aldrig mødes igen.
Nej.
De er en bemærkelsesværdig person, Miss Woodruff.
Ja, jeg er bemærkelsesværdig.
Jeg tager til London.
Jep.
Jeg er ikke med i flere scener her, så...
Er Davide i London?
- Nej, han flyver dertil i aften. - Det bliver dejligt for jer.
Det bliver dejligt for jer.
Og dejligt for ham.
Jeg kommer til at savne dig.
Jeg kører dig op til hotellet, hvis du er klar.
Vi ses i Exeter, Anna.
- Tænk på os, der knokler videre. - Det skal jeg nok.
Ser jeg dig i London?
Det ville være meget, meget kompliceret.
Vi skal være der i 14 dage.
Jeg er nødt til at se dig.
Okay.
Okay, vi Hytter op til hotellet.
- Mike, vi skal bruge dig i makeuppen. - Ja.
Ja.
- Ja. - Ja.
Sam-g?
- Sir. - Sam.
Du skal tage til London i dag og gøre huset klar.
Jeg tager af sted i morgen.
- Planerne er ændret. - Jeg ser, sir.
Det har ingen indflydelse på deres fremtidige planer, formoder jeg, sir?
- Hvad taler du om? - Jeg må tænke på min fremtid, sir.
Er du? Nå, men din umiddelbare fremtid er at rejse til London i dag.
- Er det forstået? - Ja, Mr Charles.
- Goddag. - Goddag, sir.
Miss Ernestina er i haven.
Tak.
Har Sam forklaret omstændighederne her til morgen?
Ja, sir.
- Og De har forstået? - Ja, sir.
- Sir, det kan jeg ikke tage imod. - Jo, her.
Goddag.
Charles. Har du virkelig nedladet dig til at forlade verden af fossiler for mig?
Jeg er beæret.
Jeg kan forsikre dig, at den virkelige ynde i verden bor i denne have.
Søde ord.
Kæreste, jeg er nødt til at forlade dig i et par dage og tage til London.
- Til London? - For at møde Montague, min advokat.
- Ah, Charles. - Det er uundgåeligt, er jeg bange for.
Der er åbenbart noget udestående i forbindelse med ægteskabet.
- Din fader er yderst omhyggelig. - Hvad vil han have?
- Hvem? - Min fader.
Retfærdighed for dig.
Hvilken retfærdighed at tage dig fra mig.
Jeg ved, at vores hengivenhed udgør den allerstørste betydning,
men der er også en lovmæssig og kontraktlig side af ægteskabet, som...
sludder.
- Min kæreste Tina... - Jeg er træt af Lyme.
- Jeg ser dig så sjældent. - Jeg er tilbage om tre dage.
Kys mig og forsegl dit løfte.
Spil.
Fejl. 40-15.
Ude.
Point og første sæt til Mr Smithson: 6-5.
Du godeste, Charles, du var i formidabel form. Knivskarp.
- Skyldes det maden på landet? - Det er rart at slå til en bold.
Du slog til den, som om du hadede den.
Harry, jeg har en besked til dig.
Du vil høre fra en person ved navn Miss Woodruff fra Exeter.
Hun vil give dig sin adresse. Du skal sende hende nogle penge fra mig.
Selvfølgelig. Hvor meget?
50 pund.
Naturligvis.
- Miss Woodruff? - Ja.
Og jeg vil ikke høre det nævnt igen.
Det kommer du ikke til.
Vent her.
- Hvor i alverden har du været? - Undskyld, sir. Jeg...
Gør mit tøj klar, jeg spiser i klubben.
Ja, sir. Kan jeg tale med Dem kort, sir?
Nej, du kan ej.
- Er det godt at jage i Dorset, Charles? - Har du nok hunde?
Jeg kan tilbyde dig et par af den bedste race. Rigtige englebasser.
Gæt, hvem deres bedstefar var? Tornado.
Kan du huske Tornado fra Cambridge?
Ja, og det kan mine ankler også.
Ja, han havde et godt øje til dig. Han bed altid dem, han elskede.
Det her var dog en fortræffelig idé, Charles.
- Skål for gamle Tornado. - Gud bevare hans sjæl.
Bravo. Portvin er nødvendig for at skylle rødvinen ned.
Ligesom rødvinen er nødvendig for at skylle punchen ned.
Ligesom punchen er nødvendig for at skylle champagnen ned.
Hvor skal vi fortsætte?
En lille rundtur i byen. Der skal vi uden tvivl fortsætte.
Tom, min kære gamle ven, du er en fandens god ven.
Det er du også, Charley. Vi er fandens gode venner alle sammen.
- Lad os gå, gentlemen. - Hvor er vi på vej hen?
Vi er fandens gode venner på en munter aften i byen.
Vi skal over til den velsignede Kate Hamilton.
Biskoppens søn har ret, Charley. Men ikke et ord til hans fader.
Rolig.
Kom med, rejs Dem... Han er klar i båsen.
Det hvide flag ryger i vejret. Starten er gået.
- Det var det. Udmærket. - Han er i sin bane, uden for sin bane.
Ah, du godeste.
Jeg tror ikke, at vores kære Charley skal med nogen steder i aften.
Det her kom til Mr Montague fra Mr Smithson.
Mange tak skal du have.
Mr Charles?
Sir.
Et brev til Dem, sir. Det er lige kommet med specialbud fra Mr Montague.
Hent noget te til mig.
VI MÅ STOPPE AL KONTAKT
MELLEM OS.
Hvad er der, Sam?
Jeg vil gerne bede om Deres råd, sir.
Om hvad?
Jeg har en ambition om at gå ind i handelsbranchen på lang sigt.
- Handel? - Ja, sir.
- Hvilken slags handel? - Manufakturhandel og sytilbehør.
Jeg har fået øje på en lille butik.
Ville det ikke blive en bekostelig affære?
280 pund, sir.
Og hvor meget har du lagt til side?
30 pund. Men det er tre års opsparing.
Så jeg tænkte, at De måske kunne hjælpe mig, sir.
Jeg synes ikke, det lyder som en særlig praktisk idé, Sam.
Jeg er selv meget begejstret for idéen, sir.
Meget.
Jeg skal overveje det.
Jeg vil med glæde overveje det.
Men pak nu. Vi skal til Lyme.
- Til Lyme, sir? - Til Lyme, ja.
Exeter. Exeter.
Skift her til Exmouth, Weymouth og Lyme.
- Toget til Lyme, sir? - Vi bliver her i nat. Der er regn på vej.
Vi overnatter på The Ship.
- Jeg vil lige strække benene lidt. - Skal jeg bestille middag, sir?
Det beslutter jeg, når jeg er tilbage.
- Et værelse, sir? - Nej, jeg...
Jeg vil gerne tale med en af Deres...
- En Miss Woodruff. - Den stakkels unge frøken, sir.
Hun var på vej ned ad trappen, da hun faldt, sir.
Hun forvred anklen. Jeg ville hente doktoren, men det tillod hun ikke.
Jeg skal se hende i forretningsøjemed.
En lovens mand?
Ja.
- Så kan de bare gå op, sir. - Tak.
Betty Anne? Vis venligst denne gentleman op til Miss Woodruff.
Kom ind.
Der er en gentleman for at se dem, Miss.
Jeg kom forbi Exeter på vejen.
Skal jeg ikke omgående få fat i en læge?
Han ville blot råde mig til at gøre det, jeg gør nu.
- Har De ondt? - Nej.
Vær taknemmelig for, at det ikke skete i skoven.
Ja.
Sæt Dem ned.
Miss Wood ruff...
Jeg skulle ikke være kommet.
- Det var ikke min mening. - Jeg troede aldrig, vi ville mødes igen.
Ah, Sarah.
Var jeg den første?
Ja.
- Hvorfor løj du om franskmanden? - Det ved jeg ikke.
Eksisterer han?
Ah, ja, han eksisterer.
Jeg fulgte efter ham til Weymouth, til kroen.
Da jeg var tæt på, så jeg ham komme ud med en kvinde.
Den type kvinde, man ikke kan tage fejl af.
Da de var gået, tog jeg derfra.
Men hvorfor fortalte du...
Jeg ved det ikke.
Jeg kan ikke forklare det.
Ikke nu.
Jeg må bryde forlovelsen.
- Det hele er min fejl. Det ved jeg. - Jeg ønskede det virkelig.
Jeg ønskede det virkeligt.
Sarah...
Det er det dejligste navn.
Jeg har længe forestillet mig en dag som denne.
Jeg har længtes efter den.
Jeg var fortabt fra første gang, jeg så dig.
Også jeg.
Jeg er nødt til at tage til Lyme for at se hende og fortælle hende det.
Du er nødt til at give mig et døgn.
Du vil vente på mig, ikke?
Jeg kommer tilbage og henter dig.
Jeg kommer tilbage i morgen.
Gør, hvad du vil, og hvad du skal.
Nu, hvor jeg ved, der virkelig var en dag, hvor du elskede mig,
kan jeg bære hvad som helst.
Du har givet mig styrken til at leve.
- Med ost og løg. - Perfekt.
- Jeg mister dig. Jeg mister dig. - Hvad? Jeg skal bare til London.
- Bliv i nat. - Det kan jeg ikke.
- Hvorfor, ikke? Du er en fri kvinde. - Ja, jeg er.
- Jeg bliver sindssyg. - Nej, du gør ikke.
- Jeg begærer dig så meget. - Du har lige elsket med mig i Exeter.
Undskyld mig.
Hej, hej.
Tak, Mary. Jeg finder selv ind.
Charles.
- Vær sød at sætte dig. - Hvad er der i vejen?
- Charles, hvad er der? - Sid ned.
Hvad er der sket?
Hvorfor kigger du sådan på mig?
Fordi jeg ikke ved, hvordan jeg skal sige, hvad jeg har at sige.
- Jeg vil fortælle dig sandheden. - Sandheden?
- Hvilken sandhed? - At jeg...
efter mange timers tunge og smertelige overvejelser
er kommet frem til, at jeg ikke er dig værdig.
- Ikke værdig? - Jeg er komplet uværdig.
Du gør grin.
Nej.
Vil du venligst forklare, hvad det er, du siger?
De forhold, din fader tilbød, var mere end gavmilde.
Men du foragter tanken om at ægte en af lavere klasse.
- Nej, jeg foragter det ikke. Jeg... - Hvad er det så, du siger?
Det er gået op for mig de sidste par dage,
at for stor en del af min interesse i dig ikke har været ædel.
Jeg var langt mere fristet af din faders formue, end jeg turde indrømme.
Nu da jeg har sandet dette...
Siger du, at du aldrig har elsket mig?
Jeg er dig ikke værdig.
Tina, kære.
Charles?
Jeg ved, jeg er forkælet.
Jeg ved, jeg ikke er noget særligt.
Men med din kærlighed og beskyttelse
troede jeg på, at jeg ville forbedre mig.
Jeg ville gøre alting, ser du.
Jeg ville... jeg ville opgive hvad som helst for at gøre dig lykkelig.
Du lyver.
Der er sket noget andet.
Ja.
Hvem?
Du kender hende ikke.
Kender jeg hende ikke?
Jeg har kendt hende i mange år.
Jeg troede, forbindelsen var brudt.
Jeg opdagede i London, at den ikke var.
- Hvorfor fortalte du det ikke? - Jeg håbede på at forskåne dig.
Eller dig selv. Skam dig.
Hvem er hun?
Hvilken kvinde er så ussel at lade en mand bryde sine løfter?
- Hun er vel gift. - Jeg vil ikke tale om hende.
- Jeg kom for at fortælle dig sandheden. - Sandheden. Du er en løgner.
Min far vil trække begge dine navne gennem sølet.
Du vil blive hånet og afskyet af alle, du kender.
Du vil blive drevet ud af England.
Kære Mr Freeman
Hvad i alverden vil du? Jeg ringede ikke.
Give Dem et glas cognac, sir. Jeg tænkte, De måske havde brug for det.
Det er ikke sandt, sir?
Jo, der er sandt. Miss Freeman og jeg skal ikke længere giftes.
Gå nu. Og hold din mund.
- Hørte du, hvad jeg sagde? - Ja, sir. Med respekt, sir,
-jeg må tænke på min egen situation. - Hvad?
Vil De bosætte Dem i London fremover, sir?
- Vi rejser formentlig til Europa. - Jeg tillader mig at melde, sir,
at jeg ikke gør Dem følge. Og jeg tager heller ikke med tilbage til Exeter.
Jeg fratræder min stilling, hvilket jeg skulle have gjort, da alt dette begyndte.
- Gå ad helvede til. - Det ønsker jeg ikke, sir,
jeg kunne risikere at møde Deres venner der.
- Sam. - Hvis De ønsker opmærksomhed,
så ring efter en af hotellets ansatte.
Vent her.
- Miss Woodruff venter mig. - Den unge dame er taget af sted, sir.
- Af sted? De mener ude? - Nej, sir. Jeg mener rejst.
- Hun tog toget til London i eftermiddags. - Hvad?
Hun tog toget klokken tre til London. Hun efterlod ingen adresse.
- De lyver. - Hvor er De på vej hen?
Sir. Lige et øjeblik.
Hvad gør De?
- Sarah? - Sir. Det kan De ikke.
De har ingen ret. Det er privat område.
- Hørte De, hvad jeg sagde. - Ud!
Hallo? Hallo?
Værelse 516.
- Hvem var det? - Det ved jeg ikke, han lagde på.
- Hvem? - Jeg ved det ikke. Han sagde ikke noget.
- Måske var det forkert nummer. - Ja, måske.
Okay, jeg skaffer noget mere om lidt. Vent lidt.
Skat, gå ud og leg i haven.
- Lucy. Lucy, jeg fandt den. - Må jeg prøve?
Har du det godt?
Ja.
Fint.
Hvad med at invitere nogle mennesker til frokost på søndag?
- Hvilke mennesker? - Du ved, nogle fra filmholdet.
Fint.
Filmen er næsten færdig, og Anna skal tilbage til USA.
Du ved.
Fint. Så længe det ikke er hele holdet.
Nej, nej. Bare, du ved...
Fint.
- Hallo? - Er det Davide? Det er Mike.
Vi holder et frokostselskab på søndag. Kan I komme?
Du får lige Anna.
- Hallo? - Er det dig? Det er mig.
- Hej. - Hvor er du? Du var rejst.
- Du var ikke på dit hotelværelse. - Hvad?
I Exe ter.
Kom til frokost på søndag.
For resten, jeg elsker dig.
Det lyder godt. Selvfølgelig kommer vi.
- Så ses vi der. - Jeg sagde, jeg elsker dig.
Farvel.
Frokost på søndag.
"Vil Miss Sarah Woodruff snarest give besked om sit opholdssted
til Montague, Chancery Lane."
Ja, det er pengene værd, skulle jeg mene.
Mr Smithson,
Jeg skal ikke forlede Dem til at tro, at det bliver en nem opgave.
Men jeg har fire gode mænd, som starter arbejdet med det samme.
Vi vil forsøge alle bestyrelserne på de kristne privatskoler.
Vi vil også undersøge de her nye kvindelige kontorbureauer.
- De skyder op overalt. - Ja. Ja, hvor ellers?
Vi vil undersøge alle pigeskoler i London.
Ja.
Jeg vil også undersøge dødsregistret.
Meget vel.
Forsøg alt, Mr Grimes.
Et sidste spørgsmål, sir, indtil videre.
Ønsker kvinden at blive fundet eller ej?
Det ved jeg ikke.
Jeg er tilbage om et kvarter.
"Vi er blevet instrueret af Mr Ernest Freeman, far til Miss Ernestina Freeman,
om at anmode Dem om at møde op på advokatkontoret klokken 15.00 på fredag."
"Møder de ikke op, vil det blive anset som en accept af, at sagen fortsættes."
- "Aubrey og Baggott." - Hvad betyder det?
Det betyder, de er betænkelige, men ikke lader os slippe fuldstændig.
Mit gæt er, at vi vil blive bedt om en confessio delicti.
For at anerkende min skyld?
Præcis. Jeg er bange for, at vi kan forvente et ubehageligt dokument.
Men jeg kan kun anbefale, at du skriver under.
Vi har ingen sag.
Husk på at nederdelen vil være grå.
Nå, ja.
Det er fremragende.
- Jeg vil kunne lide hende i det. - Okay.
"Jeg, Charles Henry Smithson, indrømmer for at afklare sandheden, at 1.
Jeg indgik aftale om ægteskab med Miss Ernestina Freeman."
"2. Jeg havde overhovedet ingen grund til at bryde min højtidelige aftale."
"3. Jeg var fuldt ud og tilstrækkeligt informeret om hendes rang i samfundet,
hendes karakter, medgift og fremtidig muligheder,
inden jeg forlovede mig med hende."
"4. Jeg brød aftalen uden nogen begrundelse overhovedet
ud over min egen forbryderiske egoisme og begær."
"5. Jeg indgik en hemmelig forbindelse til en person ved navn Sarah Woodruff."
"6. Min opførelse gennem hele denne sag har været vanærende."
"Jeg har hermed for evigt mistet retten til at blive anset som gentleman."
"Den sårede part har ret til at gøre brug af dette dokument, som hun ønsker."
- De har ret til at rådføre dem med mig... - Det bliver ikke nødvendigt.
Men jeg har et spørgsmål. Hvad betyder
"Den sårede part har ret til at gøre brug, af dette dokument, som hun ønsker"?
Det betyder nøjagtig det, der står.
Hun kan for eksempel ønske at få det offentliggjort i The Times.
- Og det ville hun kunne gøre? - Det ville hun have enhver ret til.
Jeg skriver under.
Rolig, rolig.
Kom så ud. Smid hende ud. Hun gik i mine lommer.
Ud med dig.
Tilkald politiet.
Lad hende ikke slippe væk. Kom nu, tilkald politiet.
Jeg er ked af det. Jeg...
- Hallo. Jeg så dig gennem vinduet. - Hej. Er du Lizzie?
- Ja, det er jeg. - Må vi komme ind?
- Kom indenfor. - Hallo, Anna.
Hej, Sonia. Rart at møde dig.
- Vil du have noget mere vin? - Ja, tak. Hvidvin..
13-14.
- Må jeg bede om noget at drikke? - Skal vi hente noget?
- Undskyld mig et øjeblik. - 14-14.
Jeg må indrømme, de har en dejlig have, synes du ikke?
Så fredelig.
Men hun virker selvfølgelig også så fredelig, ikke? Hans kone.
Se deres lille pige. Er hun ikke skøn? Sådan et smukt lille barn.
Du er vel nok en smuk lille pige.
- Hvem har lavet din kjole? - Det ved jeg ikke.
- Hygger du dig? - Ja.
Har de besluttet, hvordan filmen ender?
- Ender? - De ændrer hele tiden manuskriptet.
- Overhovedet ikke. Hvem har sagt det? - Jamen, der er to slutninger i bogen.
En lykkelig og en ulykkelig slutning, ikke?
Vi forsøger med den første slutning, jeg mener den anden slutning.
- Hvilken en er det? - Har Anna ikke fortalt dig det?
Manders.
Kom her. Dygtig hund. Kom her.
Hvor er du dygtig. Ja.
Det er en virkelig dejlig have.
- Hvem passer den for dig? - Det gør jeg selv.
- Helt alene? - For det meste.
- Hvad med Mike? Hjælper han ikke til? - Når han er her.
En smule.
Han er faktisk ret doven.
Jeg misunder dig virkelig.
Misunder mig? Hvorfor?
Fordi...
du er i stand til at skabe så dejlig en have.
Jeg ville ikke misunde mig, hvis jeg var dig.
Vil du have noget at drikke?
- Jeg skal lige vise dig noget. - Okay, skat. Vis mor det.
Anna.
- Det her er det rene helvede. - Det ved jeg godt.
- Mike... - Vi er nødt til at tale.
- Okay. Men ikke nu. - Hvornår så?
- Windermere. - Men det er vores sidste scene.
- Vi er nødt til at tale rigtig sammen. - Hvad skal vi tale om?
- Vi må beslutte, hvad vi vil. - Jeg ved, hvad jeg vil.
- Har du set Anna? - Jeg tror, hun er ovenpå.
Jeg kommer nu.
Sonia... tak for i dag. Det har været en skøn dag.
- Jeg nød det virkelig. - Tak.
- Det var rart at møde dig. - I lige måde.
- Held og lykke med den sidste scene. - Tak. Det får vi brug for.
Tre år senere
Sir, der er kommet et telegram.
Sir?
HUN ER FUNDET UNDER NAVNET MRS ROUGHWOOD. MONTAGUE.
- Godmorgen. - Godmorgen.
- Tom Elliott. Hvem er De? - Mit navn er Smithson.
- Mor og far er ude at rejse. - Ja. Jeg leder efter en Mrs Roughwood.
Nu skal jeg hente hende.
- De kan lægge den derinde. - Mrs Roughwood?
Jeg tror, hun er ovenpå med Rachel og William.
Ja?
- Der er besøg til Dem. - Ja.
Hun arbejder, men hun har ikke noget imod at blive forstyrret.
Mrs Roughwood?
Mr Smithson?
Min advokat fik besked om, at De boede på denne adresse.
- Jeg ved ikke af hvem. - Af mig.
Af Dem?
Jeg har ledt efter Dem i tre år.
Jeg brød min forlovelse.
Jeg kom tilbage efter Dem, for at gifte mig med Dem, og De var rejst.
Og nu år senere vælger De at give mig besked om, at De er i live. Hvorfor?
Jeg kunne ikke gøre det før nu.
- De er blevet gift? - Nej, det er jeg ikke.
Jeg går for at være enke.
- Hvad er det her for et hus? - Han er arkitekt. Hans navn er Elliott.
De gav mig husly for lang tid siden.
Jeg er deres børns lærer, men jeg har også tid til mit eget arbejde.
De har opfordret mig til det.
- Er de her Deres? - Ja.
De har fundet Deres talent.
Hvorfor forlod De Exeter?
De fortalte, De elskede mig. De viste mig Deres kærlighed.
Svar mig!
Der var galskab i mig på det tidspunkt.
En bitterhed, en misundelse.
Jeg tvang mig tæt på Dem, selv om jeg vidste, at De havde andre forpligtelser.
Det var uværdigt.
Jeg indså, efter De tog af sted, at jeg måtte gøre en ende på det.
Siger De, at de aldrig elskede mig?
- Det kan jeg ikke sige. - Men det er De nødt til.
De må sige "Jeg var gennemgående ond."
"Jeg brugte ham som et redskab."
"Jeg er ligeglad med, at han ikke har mødt en kvinde som mig siden,
at hans liv har været en ørken uden mig, at han ofrede alt for mig."
- Sig det. - Nej. Nej.
Hvorfor bad De mig komme. Hvad vil De mig?
- Jeg så avisannoncen... - Så De dem?
- De læste Dem og gjorde intet? - Jeg havde skiftet navn.
De ødelagde mit liv og nød at gøre det.
De tager fejl. Det har taget mig al den tid at finde mig selv.
Det har taget mig al den tid at finde min egen frihed.
- Frihed? - Ja.
At håne kærligheden og alle menneskelige følelser?
Er det det, Exeter betød for Dem? En kort kropslig udveksling, ikke andet?
De plantede en kniv i mig,
og Deres "frihed" giver Dem ret til at vride den rundt i mit hjerte?
- Ikke mere nu. - Nej.
Jo.
Mr Smithson,
jeg tilkaldte Dem, så jeg kunne bede om Deres tilgivelse.
De elskede mig engang.
Hvis De stadig elsker mig, kan De tilgive mig.
Jeg ved... Jeg ved, De har al ret til at forbande mig.
Men hvis De stadig elsker mig...
Så er jeg nødt til at tilgive Dem.
Ja, det er De.
- Anna. Er du på vej? - Ja.
- Farvel. Kom godt hjem. - Hej, hej.
Mike.
Går du?
Hav det godt.
Sarah!
Visiontext tekster: Heidi Krumhardt Jensen