"П Р О Ф Е С И О Н А Л И С Т Ъ Т"
...Tака че става ясно, че на 14-ти май...
...обвиняемият Жослен Бомон пристига в Малагауи...
...с явното намерение да се опита да убие полковник Нджала...
Пожизнен президент на Република Малагауи.
Господин председател, не е за вярване, но...
...обвиняемият твърди, че е действал по собствена инициатива.
Признавате ли, че сте пристигнали в Малагауи...
...с единствената цел да убиете президента Нджала?
Да, господин председател.
Признавате ли, че сте имали намерение да извършите това гнусно престъпление?
Да, господин председател.
Признавате ли, че не сте били обект на никакви политически манипулации?
Давате ли си сметка, Жослен Бомон,...
...Че ще бъда задължен да ви издам най-сурова назидателна присъда?
Обвиняеми, отговорете на господин прокурора.
Обвиняеми, станете!
Обвиняемият е неразположен от горещината. Прекратете заседанието.
Не. Не!
Не! Не!
Не мога повече! Не ги искам тия гадости!
Какво те прихваща? Хайде, ела.
- Какви са тези капризи? Хайде, ела. - Не искам това повече.
Ето, готово. Бъди разумен, ела.
Много добре. Облечете го.
А сега го пуснете.
Добре, господин Бомон...
Отлично. Перфектно.
А сега да си преговорим урока.
Ще бъда длъжен да ви наложа наказание за пример на другите.
Да, господин председател.
Ето, това беше!
Съзнавате ли, че заслужавате това назидателно наказание?
Да, господин председател.
Размножете ми го в 3 копия. Едното за Елисейския дворец...
...другото - в МВнР, 3-тото е за полк. Мартен. Ще иска да си го пуска понякога.
- Предаваме в момента... - Слушам, господин президент.
...от Върховния съд, където се гледа делото Жослен Бомон.
Единствено помилване от президента може да отърве терориста Жослен Бомон...
...от изпълнение на висша степен наказание.
Отново всичко зависи от милостта на ваше превъзходителство.
За да останем добри приятели с Франция,...
...Жослен трябва да го изкараме луд. Така че ще го превъзпитаме.
Хайде, ставай! Стани!
Ставай, куче! Ставай!
Стани! Куче, стани!
Хайде! Ставай!
Куче! Ставай!
Ставай!
Гадняр! Мръсник!
Гадняр такъв! Мръсник!
Мръсник такъв! Гадняр!
Дръж го!
Побързайте! Побързайте!
Побързайте! Не оставайте тук! Излизайте! Излизайте!
Не оставайте тук! Бързо! Излизайте!
Живо, живо, живо!
Побързай, наближават.
- Готов ли си? - Почти.
Съвсем близо са.
- Не стреляй. Ще се опитам да разбия задната стена. - Добре.
Не!
Ще умра ли?
Да. Страх ли те е?
Не. Защо?
Мен щеше да ме е страх.
Защото ти ... ще отидеш в ада.
Адресат - Полковник Мартен, ул. "Паради" 75010.
...Люа кира уфа бека людо кода... Какво значи "людо кода"?
- Това е подписът. - Така ли?
Капитан Валера.
Бихте ли се качили за малко? Дойде странна телеграма.
Нищо не разбирам. Не съответства на нито един от кодовете.
- Откъде е пусната? - От отсрещния ъгъл.
Знаете ли на какво прилича? На кодовете, използвани в Африка.
Това не е от вчера. Знаете ли откога не ползваме тези кодове.
От колко време? Две години, капитане.
Кой би използвал код отпреди две години?
Някой, който е изчезнал преди две години.
За да знаем повече, трябва да го разшифроваме.
"Алис Анслен"
- Ало. - Алис?
- Едуар! - Прекъснах ли нещо? Не вдигна веднага.
- Не. Тъкмо се прибирам. - Добре.
Така тъкмо няма да се събличаш, вземаш такси и идваш.
"Жос"
Алис? Чу ли ме?
Да, Едуар.
Идваш веднага.
Защо? Какво се е случило?
Нищо добро. Побързай.
Да.
Жос Бомон до полковник Мартен.
- Обади се на полковника. - Къде е той?
Не знам, навсякъде, побързай!
Не е смешно.
Жос Бомон се е върнал? Ами добре, браво. Много е силен.
- Какво пише в телеграмата? - Момент.
Пише, че договорът ще бъде изпълнен между 12 и 15.
Договорът .. между 12...?
12 е ... след 1 час. Между 12 и 15.
От 12-ти до 15-ти президентът Нджала гостува във Франция.
Ето защо няма новини от Бомон след бягството му.
Добре, идвам при вас след малко. Извикайте Розен от специалния отдел.
И кажете на Алис да остане. Тя може да ни е от полза.
И ми извикайте също ... онзи от школата по стрелба.
Той може да ни помогне да намерим Бомон. Как му беше името ...
- Инструктор Пикар? - Да, да, точно така, Пикар.
И най-вече, най-вече... Потърсете министъра.
- Искам да съм добре покрит. - Разбрано, полковник.
- Капитан Валера! - Да?
Веднага изпратете хора да следят жената на Жос Бомон.
- Не е наложително. - Според телеграмата е и още как!
Да, г-н полковник.
Трябва да предупредим жена му.
Какво мислиш, че правя?
В момента говори с някого.
Отделът за подслушване?
Остави им поне 2 минути.
Жан, скъпа, много скоро ще подслушват телефона. Няма да можем да говорим.
Жос, не затваряй.
Моля те, Жос, ела ...
Сигурно ще дойдат при теб. Веднага, щом си тръгнат, спусни щорите в хола.
Ще дойда през нощта.
К...какво искате? Добре съм си тука, никъде не отивам.
Добре де, добре де. Изчезвам. Обирам си крушите.
Ама не е ли полицията?
Колко е часът?
- Какво искате в замяна? - Да си ми съдружник.
- Какво? - Да си ми съдружник за една работа.
Давате ли си сметка, Жослен Бомон...
...че съм длъжен да ви наложа наказание, което да служи за пример на другите?
Жослен Бомон, вие сте чудовище.
Очевидно.
Признавате ли, че не сте обект на никаква политическа манипулация?
Да, господин председател.
Жослен Бомон, признавате ли колко отвратителен е планът ви?
Да, господин прокурор.
Добър ден, господа. Добър ден, Мартен.
Благодаря ви, г-н министър, че дойдохте тук.
Трябва да се съвзема малко.
- Имате ли кафе? - Разбира се.
- Алис! Веднага, господин министър.
Надявах се да се наспя. Имам проблеми със съня, спя зле напоследък.
Взех приспивателно.
- Нали ви помолих за кафе? - Ето го, господин министър.
Благодаря. Е, слушам ви, полковник Мартен.
Жослен Бомон е в Париж.
Кой е той?
Командир Жослен Бомон. От специалните служби.
Върнал се е след 2 години в плен. Завръщането му е ...
...проблем, господин министър. - Защо?
- Иска да убие президента Нджала. - Нджала?
Да убие Нджала? Но защо?
Не е лесно за обяснение.
Ами ето, ... ние го ...
Как да кажа ...?
Ние го натоварихме с тази мисия преди 2 години.
- Кои "ние"? - Вашият предшественик, г-н министър.
- Маршандо? - Да.
- Филип Маршандо? - Да, господин министър.
Мога да ви обясня подробно политическата мотивация на г-н Маршандо, ако искате.
Няма нужда. Какво точно се случи?
Ами, изпратихме командир Бомон...
...В Африка. - Да, това ми го казахте.
Ще бъдете ли така любезна, г-це, да ми дадете още кафе, моля ви?
Слушам ви.
Когато пристигна в Малагауи обаче, политическата ситуация вече беше друга.
Вече не трябваше да се убива Нджала.
- Изобщо не трябваше. - И вие върнахте Бомон?
- Не, господин министър. - Защо?
Искате ли малко коняк в кафето, господин министър?
Не ми отговорихте, защо не върнахте Бомон?
Ами ... защото сметнахме за необходимо, вместо да афишираме присъствието на...
...Бомон на президента Нджала...
Продали сте го?
Не. Не продали, господин министър.
А дали.
По държавни причини. А те не винаги са основателни.
Представям ви съдружникът ми.
Той ще ви обясни каква е работата.
- Ще се поразходим заедно и ще ви обясня. - Какво ни засяга т'ва?
- Да, наистина, какво ни засяга нас? - Питайте моят съдружник.
Не се притеснявайте, няма да съжалявате. Господинът е честен.
- Тръгваме ли? - Да... добре, съгласни сме.
Хайде. След мен.
Бих искал да знам защо е изпратил това съобщение?
Защо?
Вижте ни добре, господин министър.
Това ни е първата безсънна нощ. Ще има и други.
- Какво ще правите? - Каквото е необходимо.
А то може да е какво ли не!
Инструктор Пикар. Това е човекът, който обучаваше Бомон.
Целият проблем, господин министър, е че Бомон знае всички трикове.
И защо ги знае? Ами защото ние сме го научили.
Малко по малко, стъпка по стъпка. Най-добрият ми спомен като учител.
Ако имах син, щях да искам да е като него.
Колко трогателно. Но не ни върши работа.
Щом е толкова добър, няма да е лесно да го спрем.
Той все пак трябва някак си да се придвижва.
- Да установи контакти... - Не е задължително.
Учил съм го да придвижва без контакти. Да не привлича вниманието.
- За да се оправят нещата, идват белите. - А?
Това е термин от шаха. Белите - предимството на офанзивата.
Той ще е винаги едни гърди напред. Ще направи невъзможното.
Ще импровизира постоянно, ще се върти наоколо. Ще ви направи луди!
Бомон няма да дойде. Ще висим тук цяла нощ за нищо.
Ако някой те преследва, ще идеш ли при жена си?
- Аз ли? Не, ще отида при твоята. - Много смешно, няма що!
Давайте.
Мръсник! Разкарай се!
Ела тука! Сега ще си го получиш!
- Какво става? - Просяци.
Съвсем са се натряскали.
Давайте, давайте, удряйте ме, де!
Върнете ми пиенето. Поркането ми!
Гледай го тоя.
Стоп! Стига толкова.
Следвайте ме.
Дръж го!
Дай поркането! - Помощ! Полиция, помогнете!
- Не можа ли да заключиш, глупако! - Не мога. Не виждаш ли, тясно е.
Разкарайте се оттук! Чупката! Бързо, бързо! Махайте се!
- Сега пък какво? - Това ми е будилничето. Будилничето ми.
Хайде, махай се! - Леко! Леко, бе!
Една малка принцеса ...
Будилничето ми! Будилничето ми! Моето будилниче!
- Май е време да пием кафе. - Имаш право.
Какъв е този шибан квартал?
Това си е шибан квартал. Всички квартали са шибани.
И колкото и да обикаляш наоколо, това ще си остане шибан квартал.
Но това си е същинска кочина!
Господа, вие сте големи песимисти.
На този Бомон първо му е промит мозъкът.
После две години в затвора в Малагауи и умората от екстравагантното бягство.
- Вероятно е много изморен. - Изморен? Как ли пък не.
Такова нещо изобщо не е в стила на Бомон! Той е във върхова форма!
И ще ви кажа следното, господин министър: Ако не сме достатъчно ловки ... тоест ...
Ако политиците не оправят нещата веднъж завинаги...
...тогава бум! Пълна каша! - Стига толкова, Пикар.
- Не съм свършил. - Благодаря ви, Пикар.
Господа, след това блестящо експозе, ще ви кажа следното:
...Ако стане каша, край със службата! Министърът - вън, и бум! Всички горят!
Не, не, не. Ще го хванем.
- Ще го спрем. - Ще го спрете?
Кой ще го спре?
Аз.
Комисар Розен, от специалните части.
Жос?
Ти ли си, Жос?
2 години! Едва не полудях да те чакам.
Жан, радвам се, че пак съм при теб. Толкова ми липсваше.
Човекът, който ми зае това палто, явно не е виждал сапун от години.
Минутка нежност ... часове караници.
Идиотчето ми.
Предупреди ли Алис Анслен за завръщането си?
Забрави я. Минаха две години.
Да не се караме.
Не мога да забравя.
Сигурна съм, че и тя не може.
В момента съм при теб, нали?
Две минути, след като ми звънна, ми се обадиха от службата.
Беше Валера. Той ми каза за телеграмата.
Защо не дойде, преди да им я изпратиш?
Тя предизвика подслушването. Претърсването на апартамента.
И полицаите долу. Защо го направи, Жос?
За да ме видиш ли дойде? Или да си поиграеш с тях?
Визитата ти от чувства към мен ли е, или е провокация?
Валера ми каза, че си искал да убиеш Нджала.
Че си полудял.
Не бих могла да те загубя за втори път, Жос. Обичам те.
Мразя ги, Жан.
След кратко проучване командир Бомон стана жертва на машинация.
Не мислиш ли, че преди да замина трябваше да ми обяснят много неща?
Преди да сложа снайпера в багажа си. Казаха, че Нджала е боклук.
И че е въпрос на чест да го пречукам.
Навремето имах глупави идеи в главата. За чест, че трябва да се издигна, и т.н.
Трябва да съм бил много наивен.
Даа, Жан, Ще им го върна тъпкано.
В началото Валера идваше при мен всяка неделя.
След това - всяка втора неделя, после - всяка трета.
Накрая дойде и каза: "Подавам си оставката".
Вестниците точно бяха написали за твоя процес и за присъдата.
- Оставката му не бе приета, но той я подаде. - Подал я бил.
- Кога портиерът хвърля боклука? - Ами в 7, 7 и половина.
Сложи дрехите и будилника на клошаря в кошчето. Така че да се виждат.
- Защо? Какво правиш? - Обличам се.
Сигурно ще имаш посещение. В най-добрия случай - Мартен, в най-лошия - Розен.
Той е мръсник, но супер ченге. Ще те разпита.
- И после? - После ще си тръгне.
- Не, говоря за нас двамата. - Слушай, Жан.
В момента имаме Нджала, и Розен, и Мартен.
И четвърто. И шесто. И дванадесето.
Докато ги има тях, няма да ни има нас двамата.
- Ало. - Едуар?
- Жос. - Аз съм при Жан.
- Но скоро изчезвам, защото очаквам да дойде Розен. - Защо Розен?
Не знаеш ли? Няма да е зле да дойдеш и ти.
Защо се обаждаш? Добре знаеш, че се подслушва.
Знам това. Това, което чуваш, са птиците, които кацат по жицата.
Бъди така любезен, ела бързо.
Портиерът хвърли боклука. Тъкмо сложих вътре дрипите ти.
Жос?
Е, господин помощник-инспектор, в боклука ли се разровихме?
Веднага се обади на Розен да дойде. Бомон е прекарал нощта тук.
Веднага звънни. И другите да дойдат.
- Какво е станало? - Клошарят!
Къде е той?
Къде е той? Не ме карай да повтарям!
Няма го.
Не съм в настроение. Предупреждавам те да не ме правиш на глупак.
Е?
Намерих дрипи в боклука и будилник. Разпознах дрехите му.
За последно питам - къде отиде? Грешиш, че не ми отговаряш.
Защото след малко с Розен, преживяването ще е по-неприятно.
Във всеки случай няма да го хванете.
Мръсница!
Фарж, Розен идва, слизам да го посрещна.
На шестия етаж.
Добър ден, господин комисар.
Фарж е вече горе.
Браво, Фарж. Поздравления.
Дошъл е, тръгнал си е, и всичко това - под носа ви.
В известен смисъл ви разбирам добре.
Вместо самотен и измъчен човек, идва клошар, който пее и вдига шум.
Но разбира се, това няма нищо общо.
Така е, инспектор Фарж...
Помощник-инспектор Фарж.
Сега изчезвайте. И сложете постове навсякъде!
Той няма да дойде пак.
Много смешно - будилникът в кошчето.
- А сега ще ми кажете кога си тръгна. - Кой?
Госпожо Бомон, моля ви. Кога си тръгна?
Не знам.
Къде е сега?
Не знам.
Кога ще го видите пак?
Не знам.
- Май губя търпение. - Не се увличайте, г-н комисар, няма нужда.
Иска да го предпази, по-силно е от нея.
Това е любов. Страст.
Никой не го интересува.
Мисля, че сте права. Не бива да се увличам.
Моля да ме извините, госпожо.
Виждате ли, извинява се. Той си е такъв.
Ако кажете истината, може би ще станете приятели.
Но ще кажете истината, сигурна съм.
Когда ще се видиш пак с Бомон?
Не съм сигурен, че любезността ви ще бъде възнаградена, сержант.
О, да. Ние двете ще се разберем много добре.
Сега ще ми кажеш истината. Цялата истина.
Знаеш ли, спукана ти е работата.
Много си доволна, че си видяла Бомон. След две години.
Имаш сенки под очите, госпожо.
Сигурно сте правили туй-онуй нощес. Туй-онуй.
Туй-онуй, туй-онуй...
След такава нощ няма да е зле да си вземеш душ. Горещ душ.
Не.
Хубав горещ душ, и после един студен. И после пак горещ душ.
Не!
И ще видиш какво ще ти направя преди това.
Не. Не!
Не! Умолявам ви!
Спрете тази игра! Моля ви! Спрете я!
Госпожо Бомон, не мога да остана в присъствието на гола жена.
Ще бъде крайно невъзпитано и съвсем против правилата.
Сержант, заемете се с г-жа Бомон.
Щом е заповед, господин комисар...
Не си струва труда. Розен не се интересува какво ще правя с теб,
за да проговориш. А щом това ще му помогне да хване Бомон, му е все тая.
Ще видиш, един урок под фонтана. Ще ти раздвижи кръвта.
Ще ти хареса, а после ще се бием с камшик. Искаш ли да те бия?
Искаш ли? Колко си сладка...
Добре.
Тя потъна.
"Розен, винаги ще съм зад теб"
Знаела си къде е, знаела си! Ще ми плати за това! Ще ми плати!
Eдуар.
Знаеш ли, Розен, вече знам как ще намерим Жос Бомон.
Не ти трябва план. Защото ако ти пусна куршум в челото,
...Жос ще дойде веднага.
Време е за малко кафе.
Зарежи.
Това е за мен.
Не исках да я ударя, кълна се. Розен ме накара.
И аз не исках да те удрям.
Жена ми ме накара.
Не прави така. Това си е работа.
Аз не обичам да бия. - Прав си.
Работата си е работа.
Кроасанът е за приятеля ми.
Ще остане три дни повече.
Тежко. Много тежко.
Не и за нас.
Надявам се да заменим част от природните им богатства срещу ядрени мощности.
За да го убедим - 3 дни не са много.
Да. А за да бъде убит...
...са напълно достатъчно.
Господин президент, не бих желал да ви безпокоя, но ...
Полковник Мартен от охраната би желал да види Ваше превъзходителство.
Ще го приема след вечеря. Или утре.
Но тази вечер имате среща с г-н председателя на съвета.
Ще имаме пренатоварен ден, - Е добре, какво толкова.
Сигурно е спешно. Той чака повече от час.
Аз ги чаках 15 години. И повечето време - в затвора.
Така че един час няма да му навреди ни най-малко.
Господа, негово превъзходителство ще ви приеме.
Оттук, моля.
Да?
Та, що се отнася до моята защита, как смятате да процедирате?
Вижте, ние разбираме какви са предимствата на двореца
и удобствата на квартала,
но за жалост, що се отнася до сигурността, нещата не стоят така.
Много хора влизат и излизат, невъзможно е да се контролират.
От гледна точка на сигурността е цял ужас. - Чакайте за момент.
Нали не ви хрумва да ме заключите в посолството?
О, това ли, съвсем не, господин президент. И през ум не ни е минавало.
- Негова светлост не желае ли още нещо? - Не, благодаря.
- А къде смятате да ме сложите? - Слава Богу, не ни липсват замъци.
Освен ако нямате предвид двореца в Люксембург,
бих искал да отседна в някой селски замък, където са умирали кралете ви.
О, извинете.
Попречих ли?
- Госпожица Фредриксен. - Госпожице.
Дорис, скъпа моя, какво мислите за френското село?
Въх.
Предпазливостта ме съветва да я послушам.
Довиждане, господа.
- Приятна вечер. - И на теб. - Благодаря.
Мамка му, още една!
И какъв е първият въпрос?
Дорис Фредриксен.
Отдавна сме верни на негово превъзходителство.
Но отскоро имаме връзка - изключително италианска и изключително разтърсваща.
Печелиш! С кого?
Волфони Салваторе, "Волфони" - желатин и безалкохолни напитки.
Отново печелиш! Къде?
Хотел "Хилтън". Мога да ви кажа и къде да намерите госпожица Фредриксен.
Загуби! 22-505-63, мадам Кло.
Когато губиш на трети въпрос, губиш всичко!
Браво все пак.
Търсят ви по телефона.
- Госпожата е. - Коя госпожа?
- Госпожата.
- Ало. - Ало, Дорис?
- Вие ли сте, мадам? - 45-та, утре става ли?
- При кого е? В момента съм ... - Салваторе Волфони.
А-а, Салваторе, това е друго нещо. Пак ли е там?
В апартамент 1056.
Клод! Занеси го на комисар Розен.
- Дорис Фредриксен? - Да.
Комисар Розен, от специалните части.
Има заплаха за атентат срещу президента Нджала.
Исках да ви предупредя. - И какво ме засяга?
Убиецът няма да се занимава с президента.
Ще се опита да действа чрез вас.
Ако се свърже с вас, задръжте го. Обадете ми се на този номер.
Няколко дни ще ви следим.
Не искате моето мнение?
Не ми пука за него.
А ако откажа?
Ако откажеш, нещастен случай. Например в асансьор.
Клетката пада и те намират 6 етажа по-надолу с острите токчета в устата.
До скоро, госпожице.
Да?
- Господин Волфони? Безалкохолни и желатин? - Да.
Жос Бомон. Шпионаж и шантаж.
- Забавлявате ли се да ме следите? - Не се забавляваме, а бачкаме.
- Къде отивате? - Да бачкам!
По-нататък е частна собственост.
- Кой е? - Дорис.
Идвам! Добре си, нали?
Извинете, сигурно съм сбъркала. Това апартамент 1056 ли е?
Да, но аз трябва да се извиня.
Идвам, без да предупредя, натрапвам се, притеснявам ви ...
Салваторе не ми каза, че ще сме трима.
- Всъщност, аз не съм против, но... - Трима? Салваторе?
А, скъпият Салваторе! Къде го бях сложил Да, в гардероба, под вратовръзките.
- В какъв гардероб? - Трябваше да кажа "под закачалките".
Никога не лъжа. Надявам се, че не е станал на дрипи.
Намирате ли за учтиво да слагате хората в гардероба?
Трябваше да ви видя насаме. Лично.
- Много са ми говорили за вас. - Кой ви е говорил?
- Негрото. - Шшшшт!
Вие ли сте злосторникът, за когото ми каза онзи лудият?
Лудият не ви ли каза: "Аз съм Розен от специалните части...
и ще те накарам да си глътнеш обувките" ? - Не каза обувките, каза токчетата.
- Какво искаше той от мен? - Розен?
Най-много от всичко иска да ме убие,
но първо иска да ме хване. А за да ме хване, разчита на вас.
А вие? Какво възнамерявате?
- Искате ли да убиете Нджала? - Много ли ще ви е мъчно?
Не, но не става въпрос за това. Ако набутате половината ми клиенти
в гардероба и убиете другата половина, ще остана без пукната пара.
Поне така изглежда.
Чуйте ме. Защо не се спазарим.
Ще ви оставя повечко време с Нджала, ще му измъкнете възможно повече пари,
а в замяна ще ми направите услуга. - Услуга?
Да. Ще кажете на Розен, че съм ви задал куп въпроси за охраната на президента Нджала.
Имената на телохранителите му, къде му е леглото...
...навиците му. Всичко това.
И какво ще спечелите с това?
Ще попреча на Розен да спи.
А в неговата работа, който не спи, му треперят ръцете, очите му недовиждат...
Да кажем, че ще ми е от полза.
Той поиска да ви задържа. И да му се обадя.
Забавлявате ли се?
Не, започвам да си мисля, че няма да ми е неприятно да ви задържа.
Но без да му се обаждам.
Къде е този луд? Каза ми, че е от ...
"шпионаж и шантаж". - Пак на работа.
Нищо няма да кажа. Няма да се оплача, няма да задавам въпроси, обаче вън!
- Вие пък какво правите тук? - Аз съм виновникът. Тръгвам си.
Пиеро отива при Колумбина, Арлекин забързано изчезва.
Не можеш да си тръгнеш! Има две ченгета отпред, ще се натъкнеш право на тях!
Няма значение. На това му казваме "предимството на изненадата".
Прас-фрас, полицайче.
Първо госпожа Бомон...
после президентската курва.
Скоро всички в Париж ще са имали среща с Бомон.
Поздравявам ви, господа!
Извините ме, полковник, но не можем да следим едновременно Бомон и проститутката.
Има и пет километра междуконтинентален коридор.
Междуконтиненталният вече не е в програмата.
- Ще преместим президента. - Знаете ли защо е одобрил проекта?
Защото не е наш. Вече е на Елисейския дворец.
- Къде ще го преместим? - На село. В замъка Ла Фериер.
Две крила, една централна постройка, един етаж, един павилион - непревземаемо
- А Бомон? - Какво Бомон?
Да, Бомон. Ще го спрем ли, или няма?
Разбира се, че ще го спрем. Защо ме питате?
Не питам вас, господин полковник.
Питам Валера.
Ти наистина си изгнил отвътре, Розен.
Мислех, че знам докъде ще стигнеш.
Но... в какво упреквате капитан Валера?
Не го упреквам, господин полковник.
Само искам да знам от кой отбор е: от нашият, или от този на Бомон.
Въпросът ми е в реда на нещата.
Ако си спомням добре, вие двамата бяхте добри приятели.
Какво значи това?
Значи, че ако някой доверен човек...
Валера, например.... си уреди среща с Жос Бомон...
Жос ще дойде на срещата.
Идеята не е ли добра?
Ти си по-прогнил, отколкото си мислих.
И ако тази система не проработи, ще опитам нещо друго.
Ако тези клопки се окажат напразни,
ще измислите други. Още по-отвратителни.
Не, Алис.
Друга гледна точка не значи непременно клопка.
Капитане, мисля, че комисар Розен този път не греши.
Във всеки случай, ако някой трябва да се срещне с Бомон, може би това сте вие.
Не.
Добре. Ще се опитам да се свържа с Жос.
Но при едно условие. Дайте ми време да го убедя.
Или поне да опитам.
Разбира се, че ще ти дадем време, Едуар.
Нали, господин полковник?
Разбира се.
Но, Едуар, как можа да го кажеш?
Та ти ги познаваш! Те искат да го убият.
Това им е заветната цел. И единственото желание.
Знам само, че искам да го видя.
Той отиде твърде далеч, Жан. Трябва да спре с глупостите.
Ако не успея да го убедя тази вечер, значи е твърде късно.
Добре. Но нищо не обещавам.
Ако Жос се обади, ще му предам съобщението ти.
Но постарай се поне Жос да не рискува нищо при срещата ви.
Кълна ти се.
Добре, Валера.
Едуар.
Дори е много, много добре.
Знаеш ли, сладък си, когато се правиш на заспал.
Не се правя. Защо говориш така?
- Две години, Едуар. - Какво две години?
Попита ме откога не сме се виждали.
- Аз ти казвам - две години. - Знам чудесно, че са две години.
Защо се смееш?
Мисля за физиономията на Мартен, ако ни види заедно.
Вярно е, че си му дал оставката си.
Това, че не я е приел, не е страшно.
- Жан ли ти каза за оставката? - Да.
Дори това я е впечатлило. Нормално е.
Дори си те представям: "Жан, тази сутрин подадох оставка".
Както ми каза малко по-рано: "Жос, бих заминал вместо теб".
Нали беше в този смисъл?
- Малко кафе? - Ще ти донеса.
Като говорим за Жан. Имаше ли полза посещението ти у тях?
У тях, у тях. Ставаш смешен. Това е и мой дом.
А, това Орелът прихващач ли е?
- Онзи, който аз ти донесох от Хонгконг? - Да, да.
Този робот ми беше адски досаден, с неговите батерии.
Немските батерии не ставаха за японските роботи.
Чудя се, дали английските батерии стават за немски роботи?
- Как е Алис? - Добре. Защо?
- Тя ли дешифрира телеграмата ми? - Да.
- Хареса ли й? - Не особено.
Би предпочела новини от теб, получени по друг начин.
Аз също. Всички.
Колко ти струват?
Роботите. Колко ти струват сега?
Сто хиляди. Може би и сто и петдесет.
Леле, една малка армия.
А ченгетата наоколо? Те колко са?
Също една малка армия?
Не знам. Но не са малко.
Сложихме хора по покривите. Лувие и Фарж са в обикновената кола.
Добре си го подредил ти него.
Отзад са Робер, Де Брюно и Беа.
А долу в отсрещната сграда, Виктор и Егуле.
- В бистрото - Мартен и Мишлон. - Щом си ги видял, защо се качи?
Ами... защото ти ме покани, Едуар.
Исках да се видим, да те спра, докато още е възможно, Жос.
Ще те застрелят като куче. Ще бъде безсмислено.
За две години нещата напълно се промениха.
Политиката, обстоятелствата,
всичко се промени. - Да. И аз се промених.
Всичко се промени. Без Нджала и слугите му.
Ако е било правилно да го убия вчера, значи, така е и днес.
Не беше правилно да го убиваш!
Не трябваше да ме убеждавате, че е било правилно!
Не разбирам. Не схващам упорството ти, Жос.
Кого мразиш повече - Нджала или службата?
Отгатни.
Добре, стига толкова. Изчезвам оттук.
Дай ми паролата, след като си сложил хрътките си навсякъде.
Но Жос, не разбра ли, че всичко е свършено? Край! Приключи!
Не, скъпи ми Едуар. Не е свършило. Беше минало.
- Какво е това? - Пресата.
Демократичната преса. От две години не са писали за мен.
Така че взех, че им нахвърлих това-онова.
Какво им каза? Какво си им разправял?
Обясних им, че ще присъстват на живо на екзекуцията на агент от тайните служби.
Изглеждаха страшно въодушевени.
Но ти съвсем си се побъркал. Това е абсолютно против правилата!
А по правилата на службата ли е да предадеш свой агент?
А твоето обаждане сутринта на Жан, то по правилата ли беше?
Господа, благодаря ви, че сте тук.
Господа журналисти, държа да ви уведомя, че съм в чудесно здраве.
Връщам се от почивка, имам само приятели...
и нямам никаква причина да се самоубивам.
Казвам го в случай, че ме откриете проснат на килима.
Господа, трябва да сляза два етажа по-надолу, за да стигна до микрофоните.
До скоро.
Защо правиш това?
Трябва да измина три метра с гръб към теб.
Жос!
По дяволите.
Блокирайте вратата.
Ако светлината ви пречи - изгасете я.
Кое предпочитате, полковник:
Да изляза отпред и да отговоря на това, за което всички предполагат?
...или да изляза отзад, а вие да извикате хората си?
- Излезте отзад. - В такъв случай искам кола.
- И никой да не ми се пречка. - Извикайте Рюпер, Де Боано и Перен.
А вие докарайте кола в улицата отзад.
Ето, видяхте ли. Така вече е по-добре.
Никога не съм смятала, че Едуар умее да убеждава.
Получих драскотина. Нищожна е, но много ми дойде.
Мило е, че ми изпрати цветя.
Знаеш ли, Алис, аз тичах, тичах. С една идея, която не можех да загубя.
Щом пристигнах в Париж, разбрах всичките магии.
Полковник Мартен, вежливият Валера.
- Не го ли наричаш вече Едуар? - Не. Не го наричам вече така.
Вежливият Валера...
Безупречната Жан...
Чудесната Алис...
Накратко, всички причини да не правя това, което трябва.
Затова изпратих телеграмата - за да ги няма всички тези причини.
За да стане лудостта ми неизлечима.
Винаги можеш да промениш мнението си.
Всъщност ... Дори и да променя мнението си,
това няма да доведе до нищо. Машината е задвижена.
Няма крясъци, заповеди, мишени.
С изключение на две: Нджала и аз.
Бих предпочел да е само една, за да не се крия.
Какво гледаш ту към вратата, ту към прозореца?
Мислиш, че някой е такъв мръсник, че да дойде да те търси тук?
Такъв мръсник?
Познавам двама: Розен и Фарж.
И най-вече Розен.
Ако ти и аз заминем, кого ще намери Розен?
Въпрос на гледна точка. Можем да си правим планове...
Да се качваме на самолети, да лежим под чадъри.
За нещастие обаче, сме вече 15-ти.
И аз имам среща в един парижки дворец. За да убия един президент.
Прав си. 15-ти е.
Само че ударът ти е ненавреме, Жос.
Ударът ти е със закъснение. Твоят президент не е в двореца си.
Той е в замъка Ла Фериер, на 10 километра от Рамбуйе.
Познай?
По това време те вече копаят окопите и слагат чувалите с пясък.
Какво има? Учудва ли те?
- Мислеше, че ще те предупредят ли? - Много ли са там?
Ами специалните сили, жандармерията, хората на Розен...
- А, също и един пилот. - Пилот ли?
Да, защото възнамеряват да доведат госпожица Дорис Андерсен...
- Фредриксен. - Точно.
Да доведат госпожица Фредриксен с хеликоптер.
Видя ли.
С това трябваше да започнеш, малката ми Алис.
Хеликоптерът.
Сигурен съм, че го уцелих.
Сигурен съм.
Къде би могъл да е? Скоро ще разбера.
Може да е при жена си. Има и приятели тук-там.
Вижте какво, вие се занимавайте с Бомон, аз ще се заема с президента.
Фарж и Валера вече са в замъка на място. Заминавам при тях.
Горкият Валера. Не му е лесно.
Г-н полковник, госпожица Анслен се извинява. Няма да дойде днес.
Какво й е?
Ами... не знам. Изморена е.
Изтощена, може би.
Розен.
Казах ли ти, че винаги ще съм зад теб.
Извинете, господа.
Доктор Тушас?
Името е в...
В списъка на портиера...
Трябваше ... трябваше да донеса...
Исках да попитам ... Бих искал ...
Извинете ме.
Без документи за самоличност.
Ало, ало, без документи за самоличност.
Само плочка с гравирано име. Бомон, Жослен.
Според първоначални данни, бил е убит от куршум.
Мамка му.
Носи около врата си гравирана метална плочка с номер: 322-460.
На името на Бомон, Жослен.
Според първоначални данни от полицията, е бил убит от куршум.
Не разбирам в какъв капан може да е по- паднал, защото един срещу друг е абсурд.
Убит от куршум...
Бих искал да видя кой го е направил.
- В рапорта не пише ли друго? - Тялото е в съдебна медицина.
По този повод предайте на полк. Мартен, че няма да идентифицирам тялото.
Майната му! Много му здраве.
Успокойте се. Ще му кажа.
Знаехме, нали? Че всичко това ще свърши зле.
Но защо се беше заинатил.
Добре, Фарж, вие тръгвате за Париж. Отивате в моргата да разпознаете Бомон.
Да? Кажете.
Негово превъзходителство желае да знае, дали е направено всичко необходимо...
във връзка с хеликоптера на госпожица Фредриксен?
Какво само ми досажда тоя с неговата курва!
Да, да, всичко е готово! И той е готов, и полянката за приземяване е готова.
Ето, доволен ли сте, Артур?
Да. Доволен съм.
Дали не е малко прекалено.
Ще върнем хората в казармите.
За охраната на тоя бардак обичайната охрана е напълно достатъчна.
По дяволите!
Ало. Веднага ми дайте полковник Мартен.
Ало, полковник.
Ало, Фарж. Ало, Фарж!
- Мен си видял на масата. - Ало!
Господин полковник... аз ... разпознах Бомон. Той беше.
Какво става, Фарж? Гласът ви е странен.
- Харесвах Бомон. - Добре, до скоро.
Хайде. Потегляй.
Не вярвах на Розен, когато каза, че е улучил Бомон.
Той е странно ченге, този Розен.
Гадняр е, но е и страхотно ченге.
Добре, аз съм в офиса. Ще кажа добрата новина на негово превъзходителство.
В колко излита госпожицата?
В три и половина. Защо?
Трябва да сме там навреме.
Спокойно, помощник. Спокойно. Добре е да шофира човек.
Дишай дълбоко. Навън ухае на пролет.
Когато стигнем портала, се опитай да изглеждаш естествено тъп.
Чу ли ме? Естествено тъп.
Полковникът отпраща хората си. Теренът е свободен.
Не забравяй какво казах: естествено тъп. Естественото се харесва.
Благодаря.
Ще спреш пред вратата.
Къде са стаите на негово превъзходителство?
Искаш да идеш в хладилника при Розен ли? Къде е апартаментът на Нджала?
На първият етаж, срещу стълбите. С големите прозорци.
Къде каца хеликоптерът - отпред или отзад?
Там, на тревата.
Чакай.
Здрасти.
А сега какво?
Моите почитания, полковник.
Бомон... А кой е в моргата?
Розен. Разочарован ли сте?
Разочарован от Розен? Да, много.
Току-що казах, че е добро ченге.
Всички сме добри ченгета. Сега ми дайте оръжието си.
Но с два пръста, както правят по телевизията.
Много се радвам, че сте добре настанен за последното действие.
Нджала ли разпредели местата? Да му благодарим за това.
Минете напред.
Свободен сте, полковник. Имате си работа.
Да чуете обясненията на Фарж, да разположите стрелците на покрива.
Накратко, обичайните занимания преди бедствието.
И не ми пречете. Номерата ви са ми добре познати.
Влез.
Бих останал още малко, но негово превъзходителство не бива да чака.
Не пали. И най-вече не говори, Артур.
Не е Артур.
Какво мога да направя за вас, командир Бомон?
Да дръпнете пердето, да светнете лампата.
И да умрете, господин президент.
Виждам ъгъл на бюро. Виждам и силует.
Тъкмо светнаха лампата. Това сигнал ли е?
Президентът опитва да приближи тоя кретен до светлината.
Ще го застрелям като куче!
Фарж, вие така да се каже, сте последният, който е видял мъртъв Бомон, в моргата.
Когато го казах, тук имах опрян пищов. Знаете ли какво е?
Това не е разказ, не е рапорт, не е информация, а пищов!
Завесите са дръпнати. Забелязвате ли нещо?
Ако Бомон се покаже, стрелям на месо.
Колко време ни остава?
Десетина минути, не повече. И нямам причина да ви оставям жив по-дълго.
Нужен съм на страната си.
На никоя страна не й е нужен тиранин. Вашата смърт ще е всенароден празник.
Народът ви ще танцува по улиците. Ще празнува вестта за свободата си.
- Накратко, няма да съжалява изобщо. - Аз съжалявам.
Защото не ви убих. Наистина съжалявам за това.
- И се питам защо. - Заради религиозните ви убеждения?
Не. Имах намерение да ви разменя някой ден.
Но срещу какво? Вие нямате стойност.
- Това ви е обърквало досега. Идеята за стойностите.
Добро, зло, добрият, лошият - накратко общите идеи.
Сега, като сме тук двамата, стигаме до прости изводи.
И за ваше нещастие - окончателни.
Какво чакате тогава?
Хеликоптерът.
Не искам да запишете съобщението ми! Искам да ме свържете с министъра.
Искам министъра, госпожице!
Вие наистина сте изключителни. Трябвали са ви 3 революции и 5 републики
за да стигнете до тази пародия на демокрация.
А искате аз да успея от пръв път?
Не ми пука.
Всички тези глупости за морала и историята...
Не ме интересуват.
Хитър си като лисица, и пак нищо.
Обади им се.
- Какво става? - Не знам, размърдаха се.
Да? Капитане, президентът Нджала.
- Ало. - Когато излезем, трябва да няма никого.
Нито на стълбите, нито на вестибюла, нито на поляната.
- И хеликоптерът да е готов и да чака. - И хеликоптерът да е готов и да чака.
- Дайте ми Бомон. - Иска да говори с вас.
Ало. Ало, Жос?
- Няма да можем да се видим вече. - Защо?
Покани ме у вас - винаги е удоволствие за мен.
Мога ли да се надявам, че нещо ще те откаже?
Не виждам какво, но ... ще те оставя да помислиш.
- Хайде да приключваме. - Да приключваме?
Само че ... никога не съм искал да ви убивам.
А това? Може би е с халосни.
Не. Това е Уинчестър, господин президент.
Виждам револверът му.
Тогава не разбирам.
Това ще го схванете много бързо, господин президент.
Вижте, обяснете ми ...
Улучих го!
Аз го улучих!
Момент, господин министър.
Никой да не мърда. Чакайте заповеди.
Ало, господин министър?
Президентът Нджала е мъртъв.
Не, помощник инспектор Фарж.
Не, не, не е объркване. Това е ... машинация.
Всички да останат на място и да чакат заповеди.
- Подслушва ли се? - Разбира се, господин министър.
Само не стреляйте! Никой да не мърда без заповед!
Чакам вашите заповеди.
Хеликоптерът е готов за излитане.
Бомон ще се качи.
Да, разбира се. Какво да правя?
Каквото смятате, полковник.
Вече нищо не смятам, господин министър. Ще ви изпратя текущите дела.
Оставката ми ще бъде на бюрото ви преди 18.
- Ало, какво да правим, господин министър? - А ... нещо да правим ли?
Да го убием, или да го оставим да си тръгне? Вие сте този, който решава!
- Какво става тук? - Розен е мъртъв.
Нджала е мъртъв.
Колкото до мен, в момента се решава.
- Да те върна ли в Париж? - Не.
Но на ваше място не бих стоял на огневата линия.
Господин министър, имаме само няколко секунди.
Има криминален момент тук, но има и политически такъв.
След изявленията на Бомон пред пресата...
Но по дяволите, какво да правя?
- Трябва да го спрем. - Това заповед ли е?
Заповядвам ви да го спрете.
Трябва да го спрем, Фарж.