VÂNTURILE RĂZBOIULUI
Partea a 7-a ÎN VÂRTEJ
MOSCOVA 8 octombrie 1941
Leslie, ceva noutăți despre acea călătorie pe front?
Cererea ta a ajuns direct la Stalin, din câte am auzit.
Încă mai așteptăm.
Ai primit hărțile portuare?
Niciuna, dle. Cât despre coduri de operare și semnale, nici vorbă.
Minunat! M-au chemat de la pensie pentru asta.
Mi-au spus în față că nu au astfel de lucruri.
Mai exact, comunică prin Morse și semnale luminoase.
- Băieții YMCA. - Ce?
Astea-s fleacuri, Pug.
Le-ai dat chestiile noastre?
Le-am arătat codul general și câteva benzi de cifruri.
Amiralul Gorșev, grăsanul acela, cu fața roșie,
a încercat să le pună în servietă, dar i le-am smuls din mâini.
Chiar? Știi, te-ar putea spânzura pentru asta, Pug.
Trebuia să le predai codurile secrete ale marinei noastre,
și să toastezi pentru frăție veșnică.
Vom primi și noi ceva pentru tot ce le dăm rușilor.
Ei omoară germani.
Ei omoară germani, ca să nu fie omorâți de germani.
De asta omoară germani.
Amirale Standley.
Tu nu mănânci, nici nu bei.
Nu-ți place ospitalitatea noastră rusească?
Am limitele mele, amirale Gorșev.
Sunt un om foarte bolnav. Nu mai am mult de trăit.
Măcar să mă distrez.
La dracu', arăți mai bine decât mine, ești în regulă.
- Să te întreb ceva. - Da?
De ce puternica marină americană
nu a dus nici măcar un convoi de ajutoare pentru Anglia?
Vă este frică de submarine?
Amirale Standley...
...în această lume trebuie să lupți... ca să trăiești!
Să-ți spun eu ceva, Gorșev.
Dacă oamenii tăi nu ne dau datele portului și semnalele de operare,
va îngheța iadul înainte să aducem convoaie la Murmansk.
Raid aerian.
Germanilor le-ar prinde bine să arunce o bombă aici.
Ascultați, vă rog!
Ascultați!
Stau cu reprezentanții prezenți la Moscova
ai marinei Statelor Unite.
În timp ce întreaga omenire...
este în pericol de moarte,
navelor lor adună scoici la ancoră.
Sigur că acestor oameni curajoși nu le place asta.
Așa că vom bea pentru ziua
în care curajoasa marină a SUA va intra în luptă...
împotriva șobolanilor hitleriști,
inamicul comun al omenirii.
Dacă i-aș răspunde, Slote,
ai avea un incident internațional pe cap.
Mă lăsați pe mine să încerc, dle? În rusa mea săracă?
- E al tău. - Ia-o ușurel,
celorlalți ruși nu le-a plăcut ce-a spus. A băut prea mult.
În primul rând, beau pentru Mareșalul Stalin...
care nu a condus țara dvs în marele război...
înainte de a fi fost atacați.
Politica sa pașnică și înțeleaptă v-a dat timp să vă pregătiți.
Președintele nostru promovează aceeași politică.
Ca și dvs, vom lupta, dacă vom fi atacați.
...e vorba de înțelegerea lui Stalin cu Hitler.
Acum, în ce privește...
Slote! Cum se zice la "scoici"?
- "Rakușki". - "Rakușki".
Orice scoică ajunsă pe navele noastre...
va trebui să înoate foarte rapid.
Avem nevoie de unele hărți portuare...
și semnalele dvs operaționale.
Avem nevoie de ele, înainte de a pleca,
așa că vreau să beau...
pentru acțiuni rapide, între prieteni.
Eu am călătorit de la Cancelaria lui Hitler...
până la Kremlin.
Așa ceva Hitler nu va face niciodată,
și mai presus de toate, pentru asta beau.
Care-i protocolul în acest caz?
Nu știu, așteaptă-l pe el să bea primul.
Bine.
Mulțumesc.
Îți mulțumesc pentru acest discurs frumos.
Mi-a făcut plăcere, dle Președinte.
Acum, o acțiune rapidă, în stil rusesc.
Despre coduri, semnale și așa mai departe...
am dat ordin, eu, Stalin.
Vă mulțumesc, dle Președinte.
Mai pot să fac ceva pentru d-ta?
Da, dle, ar fi ceva.
Cred că știți despre cererea dlui Hopkins...
ca eu să vizitez frontul...
ca observator militar.
Bine...
dacă dl Hopkins vrea asta...
el trebuie să aibă un motiv bun.
Poate că raportul pe care-l veți duce acasă...
va grăbi al doilea front în Europa, acum.
12 Octombrie 1941
Este un personaj șocant.
Vorbești de lup și...
Pentru D-zeu, gerul ăsta mușcă!
Nu crezi că și nemții au început să-l simtă în oase, Victor?
Eu unul merg, pe D-zeu!
Unde mergi?
Pe front, cu tine, desigur.
Acel permis al tău, sau ce-o fi, trebuie să fie parola secretă.
De fapt, depinde de Pam, acum.
Pamela, tu nu vei merge.
Ba da.
Nu mai spune nimic. Dacă tu mergi, merg și eu.
Am nevoie de ea, Victor. Sunt complet neajutorat fără ea.
Nu va fi nicio diferență. Rușii nu o vor lăsa.
De fapt, Victor,
n-aș fi prea sigur de asta.
Le-am spus că voi doi sunteți vechi prieteni.
Oroare bătrână și fără scrupule ce ești!
Sunt Tudsbury.
Da, colonele.
Da, desigur.
Și mulțumesc.
Împachetează-ți hainele de iarnă, Pamela.
Plecăm spre front mâine dimineață.
Văd că Moscova se pregătește, colonele.
Moscova e deja pregătită, dle Tudsbury.
Desigur, te poți pregăti și mai mult.
Da. Da.
De ce n-am mers direct acolo?
Ne vom abate puțin din drum, să vă arăt ceva interesant.
Aceste tancuri germane avansau și au fost capturate.
Camarazii lor au plecat, și nu s-au oprit să-i îngroape,
fiindcă se grăbeau.
Șeful comandamentului acestui sector, generalul Ievlenko,
a crezut că asta-l poate interesa pe președintele Roosevelt.
Diseară, la sediul regimentului, vom cina cu generalul.
Da, căpitane, în sectorul meu suntem inferiori numeric.
Avem mai puține tancuri și tunuri decât naziștii.
Dar tot s-ar putea să-i surprindem pe nemți.
Vor cuceri Moscova, generale?
Scuzați-mă.
Nu prin sectorul meu.
Iar dacă o vor cuceri... ei bine,
îi vom da afară din Moscova,
apoi din Rusia.
Asta credeți, generale? Sau sunt lozinci pentru trupe?
Trupele rusești nu au nevoie de asemenea lozinci.
Ei luptă pentru viețile lor, pentru patrie.
Mi s-a spus că d-ta ești...
...un observator, căpitane.
Acei nemți morți pe care i-ai văzut azi, zăcând în zăpadă...
Le-ai observat uniformele?
- Ce-i cu ele? - "Ce-i cu ele"?
Vară. Uniforme de vară!
Unde le sunt mantalele și cizmele de iarnă?
Au planificat un război scurt, de vară, nu-i așa?
Și acum... Acum e...
...octombrie și zăpada cade.
O să-i înfrângem, căpitane!
Dar destul cu discuțiile despre război.
În seara asta...
...sărbătorim frumusețea!
Tu nu ești ca delicatele englezoaice. Semeni cu rusoaicele!
Vor fi dragoste și râsete
Și pace pe vecie,
Mâine,
Când lumea va fi liberă,
Păstorul își va paște oile,
Valea va înflori din nou,
Iar Jimmy va merge la culcare,
În mica lui cămăruță,
Păsări albastre vor zbura,
Peste stâncile albe din Dover,
Mâine,
Așteaptă și vei vedea,
Păstorul își va paște oile,
Valea va înflori din nou,
Iar Jimmy va merge la culcare,
În mica lui cămăruță,
Păsări albastre vor zbura,
Peste stâncile albe din Dover,
Mâine,
Așteaptă și vei vedea
Suntem departe de Tipperary, nu?
Și mult mai departe de Washington, DC.
Azi după-amiază, când ne uitam la tancurile germane distruse,
am avut brusc viziunea terminării războiului.
Pare o idee așa ciudată.
Germanii înfrânți, Hitler mort.
Luminile aprinse din nou la Londra.
E un vis. Germanii câștigă.
Sunt foarte aproape de Moscova.
Te pricepi să-mi spulberi iluziile.
Victor, știi ce am simțit când ai zis că germanii vor învinge?
M-am simțit aproape...
...ușurată.
Ușurată... Ce reacție nebunească mai e și asta?
Nu-i chiar nebunească. Războiul e ceva diferit.
Știi, artificii costisitoare, călătorii în locuri ciudate.
- O companie interesantă. - O companie interesantă.
Unde mergem mâine?
Eu merg pe front. Tu și Talky veți sta într-un sat, la câteva mile înapoi.
- Cât timp vei fi plecat? - Doar câteva ore.
Este iarăși ca zborul deasupra Berlinului, nu?
Ba nu. Voi fi la sol, într-o țară prietenă.
Chiar e o diferență.
Vreau să te sărut de rămas bun. Mâine nu voi putea s-o fac.
Te iubesc.
Nu, nu spune nimic.
Vreau doar să mă aud pe mine spunând-o.
Nu m-ai mai auzit spunând-o, dar a trecut atât de mult timp.
Mai bine am intra.
Germanii ne-au bombardat, vor să ne facă să ripostăm.
Dar noi așteptăm.
Vei vedea, căpitane, cât de puțin știu nemții.
I-ai putea doborî ca pe păsări.
Și să ne deconspirăm poziția.
Nu, mulțumesc, dle american.
Când vor termina și vor începe traversarea,
atunci va fi momentul...
să le turnăm plumb pe gâtlej.
Puteți rezista...
dacă vor trece râul?
Dacă se ajunge la asta,
fiecare om are timpul său.
Soldatul rus știe cum să moară.
Datoria soldatului este să trăiască,
să trăiască și să lupte!
După ce termină podul...
și încep traversarea,
vom distruge șobolanii hitleriști.
Adevărat, Polikov? Așa e?
Așa este, tovarășe colonel.
Exact așa este.
- Sper că ai văzut ce voiai. - Am văzut destul.
Nu-i ușor de înțeles frontul doar uitându-te la el.
Am înțeles că aveți nevoie de un al doilea front.
Atunci ai înțeles esențialul.
Bună! Deja te-ai întors?
- Unde-i Pamela? - În biserică.
Este un observator de artilerie în turn.
Se zice că priveliștea e minunată, dar n-am putut urca în clopotniță.
Înțeleg, colonele, că este
un Junkers 88 doborât pe un câmp din apropiere.
- Ai putea să mi-l arăți? - Desigur.
Vii cu noi?
Nu, am văzut destule Junkers. Mă duc la Pamela.
Bine. Să mergem, colonele.
Victor!
- Cum era frontul? - Liniștit.
- Sunteți ofițer american? - Da.
Priviți, vă rog.
- Ce este? - O clipă.
Privește.
- Tancuri. - Germane.
- Din direcția asta am venit noi. - Gondin a spus că au fost probleme.
Au trecut râul și s-au ascuns în pădure.
Nu-ți face griji, nu-i o unitate mare.
Trupele noastre se îndreaptă spre ele.
Când vor ajunge la ei, îi vor face bucăți.
Bine.
Avioane!
Haideți, tovarăși, arătați-le!
Arătați-le cum luptă rușii!
Ce se întâmplă?
Blindate rusești. Cred că i-au surprins pe germani.
Rușii înving, Pam.
Oh, Dumnezeule!
Sunt observatorul american!
Înțelegeți?
Da, unde-i Konstantin?
Avionul l-a ucis!
Salutare!
O monstruoasă bătălie de tancuri are loc chiar acum lângă oraș.
Se spune că sunt mai mult de 100 de tancuri.
Pam, ești bine, nu-i așa?
Sunt bine, Talky, mulțumesc.
Ești bine. Mă bucur.
Acum ne întoarcem la Moscova.
Imposibil! Vreau să arunc o privire după ce se termină lupta,
să vorbesc cu tanchiștii.
Au străpuns frontul în nord.
Moscova e în pericol. Toate legațiile străine
vor fi evacuate în Caucaz. Trebuie să plecăm.
Cine-i acolo?
D-zeule, căpitane Henry. Te dădusem pierdut.
Suntem toți bine.
Au strâns mașinile de scris? Trebuie să scriu un raport.
Un raport? Ești nebun?
Ia primul tren către Kuibîșev. Diseară!
- Și Tudsbury la fel. - Am fost la Ministerul de Externe.
Ei răspund de cetățenii neutri întârziați.
Va trebui să mergem iar dimineață.
Atunci, asta este.
Este o mașină de scris, cred, în biroul lui Yeaton.
Nu știu de vreo masă sau scaun, o bandă de muncitori nebuni
- ...a acoperit și stivuit mobilierul. - Tu de ce mai ești aici?
Asigur activitatea cu un personal redus,
până când legația noastră se va stabili la Kuibîșev.
Eu sunt șeful celor rămași.
Cum de te-ai blocat aici? E mai greu decât la Varșovia.
Sunt familiarizat cu rutina, așa că m-am oferit voluntar.
A venit poșta de la Stockholm, în ziua în care ai plecat.
Erau și lucruri de la Roma.
Vrei să-i vezi pe Natalie și pe nepotul tău?
E drăgălaș, ce zici?
Vrei să o păstrezi?
- Sigur că nu. Ție ți-a trimis-o. - Eu pierd lucrurile.
În afară de asta, eu am poze mai bune cu Natalie.
Ești sigur?
OK, mulțumesc.
A spus ceva despre plecarea acasă?
Au rezervare la zborul Pan Am din Lisabona.
Pleacă luna viitoare.
Mă bucur.
Mai era ceva aici.
Pare o chestie de-a marinei.
E de bine?
Noi ordine. Comanda "Californiei".
Oh? Ce-i asta?
Asta-i o navă de luptă, Leslie.
Nu mai spune.
O să ți se pară cam restrictiv după ce-ai făcut.
Nu mulți ofițeri au stat de vorbă cu Stalin, față în față.
Nu sunt chiar nefericit de aceste ordine, Leslie.
Atunci e în regulă să te felicit?
Am uitat să întreb...
Ai avut probleme pe front?
Am auzit focuri de armă, am văzut niște germani.
Mai bine mă apuc de raport.
Dragă dle Președinte:
Comanda navei "California" îmi împlinește ambițiile.
Voi servi în așa fel încât să justific această încredere.
La cererea dlui Hopkins, am vizitat frontul din jurul Moscovei.
I-am scris un raport lung și detaliat,
dar părerea mea este că rușii vor rezista,
și cu timpul îi vor respinge. (pe germani)
Costurile vor fi teribile; între timp ei merită și au nevoie
de tot ajutorul pe care îl putem trimite.
Ei ucid foarte mulți germani.
- Am văzut mulți astfel de morți... - Căpitane?
Avem un vizitator pe care poate ai dori să-l vezi.
Pare o rudă îndepartată.
A mai fost aici să mă vadă, înainte.
Asta-i o surpriză!
Tatăl lui Byron aici la Moscova!
Sunt aici cu afaceri guvernamentale. Tu ce faci ca soldat?
Când am plecat din Minsk, le-am spus rușilor că sunt soldat.
Cu atâta confuzie, m-au pus într-un batalion de construcții.
Întrebarea este, dle Jastrow, ce faci aici la Moscova?
Am auzit că toți străinii pleacă,
așa că vă întreb ce s-a întâmplat cu documentele pe care vi l-am dat?
Îmi pare rău, dar spionajul nostru pune la îndoială autenticitatea lor.
Nu, dle Slote. Ți-am arătat fotografii, nu?
- Da. - Pot aduce 10 oameni mâine,
care să povestească
despre copii, mame cu copii, bătrâni...
Germanii, i-au pus în camioane mari,
i-au transportat în pădure,
apoi... o mare groapă în pământ,
și i-au ucis cu automatele.
Nu numai la Minsk!
- Asta e peste tot! - Eu sunt singur.
Aproape singur.
Răspund de afacerile SUA la Moscova.
Dar președintele Roosevelt trebuie să afle
despre această nebunie a uciderii oamenilor nevinovați.
Președintele Roosevelt este...
E singurul om din lume care poate opri asta!
Așa că, te rog!
Te rog, căpitan Henry...
...cine-i poate spune președintelui Roosevelt aceste fapte? Cine?
Nu?
Ce se întâmplă cu nepoata mea, Natalie?
Această poză a fost făcută acum câteva săptămâni.
Vor pleca spre casă în curând.
Acesta este micuțul Byron.
D-zeu să-l țină departe de necazuri.
Mi-am lăsat familia în păduri.
Am venit prin liniile germane, ca America să afle ce se întâmplă.
Documentele mele sunt adevărate!
Trebuie să plec acum.
Mă rog la D-zeu, cineva să aibă inima să-i spună președintelui Roosevelt.
Spionajul nostru a analizat materialele lui.
Au decis că este agent NKVD.
Am încercat să-i contrazic, dar...
ei cred că el a falsificat raportul atrocităților
pentru uzul americanilor, pentru a-i sprijini în război.
Ai văzut dovezile sale?
Și tu ce crezi despre ele?
Sunt înclinat să le dau crezare.
Și... ce-ai făcut în legătură cu ele?
În mod neobișnuit, am riscat un pic.
I le-am arătat corespondentului New York Times.
Au ajuns într-un mic articol, pe ultima pagină.
Au fost atâtea atrocități de război comise de germani.
M-am ales cu o mustrare oficială dură.
Ce-ar vrea el să fac? Să trec peste ambasador?
Peste Departamentul de Stat?
Să-i scriu direct președintelui? E o nebunie!
Ar putea însemna sfârșitul carierei tale.
Exact.
D-ta ce-ai face?
Nu sunt sigur.
Și acum îmi iau libertatea să adaug, dle Președinte,
că ambasada a primit dovezi
despre o aproape incredibilă masacrare în masă a evreilor
de către unitățile paramilitare germane, lângă orașul Minsk.
Conștient fiind că ați putea considera această comunicare
ca pe o impertinență,
vă rog să aruncați o privire peste materialul despre Minsk,
dvs înșivă.
Da?
Mulțumesc lui D-zeu că ești aici, bătrâne prieten.
Îmi cer scuze că am dat buzna.
Ești bine, nu-i așa?
Da, mă simt minunat.
Am stat treaz toată noaptea, scriind un raport.
Ce s-a întâmplat, Tudsbury?
E dificil, Victor.
Dar voi fi direct.
Tu și Pamela sunteți amanți?
- Ce? - Știi tu.
Să dormiți împreună. Genul ăsta de treburi.
Desigur că nu!
Amuzant, nici eu n-am crezut.
Asta face totul și mai aiurea.
Când ne-am întors aseară, primise o scrisoare de la tipul acela, Gallard.
Se pare că a evadat și e bine, o așteaptă în Anglia.
Astea-s vești bune, Tudsbury. Care-i problema?
Problema, bătrâne, este că mi-a spus
că ea nu se întoarce la Londra, decât dacă mergi și tu acolo.
Asta-i curată nebunie.
Parcă-i surdă. Nu se poate vorbi cu ea.
Și cel mai rău este că niște băieți din RAF vor pleca la prânz,
iar noi avem ultimele două locuri.
- Unde este? - La plimbare în Piața Rosie.
Nici măcar nu a împachetat.
Nu vreau să par un tată dur,
dar unde-i bunul-simț?
Nu vrei să se țină după tine, tu fiind căsătorit.
- Sigur că nu. - Sunt sigur că nu vrei.
Întoarce-te în camera ta. Încerc să dau de ea.
Bine.
Dar fii băiat bun, grăbește-te.
Avionul pleacă la prânz.
La dracu. Ți-a spus deja.
Așa este.
Vreau să-ți spun ceva.
Să mergem acolo.
Ce planuri ai? Mergi la Kuibîșev sau la Londra?
Totul s-a schimbat. Voi comanda o navă de luptă.
- "California". - Comanda unei nave de luptă?
- Nu-i rău, nu-i așa? - Oh, Doamne, e zdrobitor!
Ce fericită va fi soția ta.
- Unde e "California"? - Pearl Harbor.
- Oahu. E în insulele Hawaii. - Hawaii.
Voi găsi o cale să ajung în Hawaii.
Trebuie să fie un consulat sau o legație militară sau ceva...
- Trebuie să fie. - Pamela, ești logodită.
Nu mă mărit cu Ted.
A fost o decizie grea, dar asta e. Nu mă mărit cu el.
Probabil soția mea va veni la Pearl.
Așa ma gândeam și eu.
Tu ce ai în minte, de fapt?
Am crezut că noi doi o vom înșela discret,
până când te vei plictisi de mine, și apoi voi pleca acasă.
Nu înțeleg acest gen de aranjament.
Nu. Nu credeam că vei înțelege.
Știu că pare șocant și imoral, pentru tine,
dar nu văd ce altceva aș putea face.
Te iubesc și sunt fericită cu tine. Nu vreau să mă separ de tine.
Trebuie să fii de acord cu propunerea mea.
Nu e chiar așa de rău.
Pamela, știu că o astfel de șansă nu se va mai ivi în viața mea,
- ...dar eu... - Nu se va mai ivi!
Nu se va mai ivi!
Cei cărora li se întâmplă măcar o dată, sunt norocoși.
Nu te poți căsători cu mine. Trebuie să acceptăm asta...
Stai un pic, n-am spus că nu mă pot căsători cu tine.
Dacă te iubesc încât să avem o aventură pe la spatele soției mele,
atunci te iubesc îndeajuns ca să-i cer divorțul.
Pentru mine, e același lucru.
Acum, ascultă-mă, Victor.
Dacă nu-mi interzici aici și acum,
voi veni în Hawaii, mai curând decât crezi tu că e posibil.
Ce neplăcut trebuie să fie pentru tine
că mă agăț acum de gâtul tău.
Mă iubești?
Te iubesc.
Ești sigur?
Mai spune-o odată, doar odată.
Te iubesc.
Ce să fac astăzi?
Te întorci în liniște, la Londra.
- Londra! Dar am crezut... - Nu este altă alternativă.
O să-ți scriu sau îți voi telegrafia.
Când?
Cât de curând pot.
Foarte bine. Voi aștepta.
Oh, Doamne, cât te iubesc.
HOTELUL SHOREHAM, WASHINGTON, D.C. 23 noiembrie 1941
Cred că este la Moscova.
Cum se descurcă cu toate astea, Rhoda?
Adică, Moscova... E la capătul pământului.
Nu am nicio idee, Tammy.
Dar, desigur, președintele Roosevelt se bazează pe el.
Presupun că există un motiv bun.
Asta-i marina...
Nicio considerație pentru soții sau mame.
- Putem dansa? - Mi-ar face plăcere.
Trebuie să ies de aici.
- Ne scuzați? - Dă-i drumul, dragă, sunt bine.
- Bună, Rhoda. - Palmer.
Ți-am zis eu, Washington e un oraș mic.
Pot avea acest dans?
Îmi pare rău, Rhoda. Nu te voi mai deranja din nou.
Nu fi prostuț, Palmer.
Îmi place să dansez cu tine.
...înapoi la linia proprie de 28 de yarzi.
Ralph Hill și Hank Mazur, apărătorii Armatei
pe linia lor de 40 yarzi.
Pasă, și Werner prinde o minge înaltă,
conducându-l pe Mazur înapoi pe 35. Mazur prinde, se rotește la stânga și...
Stați, e o pasă încrucișată!
Mazur e lângă Hill pe 32,
Hill aleargă spre linia de margine.
Hill evită un placaj, acum altul!
Îl are doar pe Werner între el și linia de fund.
CLUBUL ARMATEI ȘI MARINEI, MANILA, INSULELE FILIPINE
30 noiembrie 1941
E placat pe linia de 26!
- Hei, Pug. - Salut, Red.
Mi s-a spus că ești aici. Hai să stai cu noi, avem o masă.
Poate la pauză.
E ca pe timpuri, stau pe iarbă.
Ai mare dreptate. Stau și eu.
Mazur pătrunde în linia Marinei.
Aleargă pe stânga spre 15, spre 10,
până la capăt, la linia de 1 yard!
Toată lumea de pe stadion este în picioare,
în timp ce Armata iese din grămadă.
În formații! Semnalele!
Mingea se întoarce la Watkins.
Watkins pătrunde în centrul liniei!
Touchdown! Armata a marcat!
Armata conduce Marina cu 6-0.
O să-l pierdem, prietene.
Au niște mijlocași grozavi.
- Ar fi bun bătrânul Pug Henry acolo. - Mda.
Lovitură de pedeapsă pentru uz ilegal al scaunului cu rotile.
Hei, tu ești de fapt tipul rău, nu-i așa, Red?
- Cum așa? - Trimiți "Devilfish" pentru exerciții
în mijlocul unui joc între armată și marină?
Aștepți vreun război sau ceva de genul?
Se întoarce la 12:00. Va sta la ancoră două săptămâni.
Mi-au spus că vei veni aici, via Tokyo.
- Așa este. - Care-i treaba, Pug?
Chiar crezi că japonezii vor porni ceva?
Prin iulie, când Roosevelt le-a tăiat petrolul,
am tot avut alarme, dar nu s-a întâmplat nimic.
Nu știu, Red. Sunt oameni ciudați.
Din câte înțeleg, pentru ei nu contează șansele când e vorba de luptă.
Eu știu că, dacă ne atacă, vom avea necazuri.
Starea pregătirilor în Filipine este îngrozitoare.
S-a întors la linia de 10, apoi la 15, apoi 20!
Și este blocat pe linia de 32 de către...
Când ai auzit ultima oară de Byron?
De ce?
Nu-mi place să ți-o spun eu. Băiatul tău are tupeu.
A venit la mine în birou,
și mi-a cerut transferul la flota din Atlantic.
Comandantul lui l-a refuzat iar Byron a trecut peste el.
I-am zis, Pug, și ți-o zic și ție:
dacă nu era fiul tău, l-aș fi dat afară din birou.
Soția și copilul său sunt în Italia, iar el își face griji.
Suntem cu toții separați de familii, Pug.
Ascultă, eu încerc să aduc ofițeri pentru submarine
de pe traulere și distrugătoare.
Pug, aș face orice pentru fiul tău...
Nu spune asta, Red.
Byron e doar un ofițer. Dacă nu poți, nu poți.
Mă bucur că mi-ai spus.
10! Și s-a terminat! Touchdown!
Red...
...problemele sale de familie sunt serioase.
Dacă este posibil, transferă-l.
În acest moment, în capitala națiunii,
trimișii japonezi se întâlnesc cu diplomații americani.
Pe ordinea de zi este cererea Japoniei
ca SUA să reia livrările de petrol și fier vechi,
și să recunoască dreptul Japoniei de a conduce Asia de Est.
Și voi face tot ce pot pentru a avea succes,
pentru binele celor două țări, Japonia și Statele Unite.
Dar negocierile sunt în impas.
America insistă ca Japonia să încheie războiul cu China
și să se retragă din Asia continentală.
Între timp, flota imperială japoneză este pe drum.
Numai câțiva înalți ofițeri știu încotro se îndreaptă...
...și de ce.
Și în timp ce flota japoneză înaintează spre est,
o mult mai mică flotă americană pleacă de la Pearl Harbor,
către vest.
Amiralul William Halsey, aflat pe "USS Enterprise",
transferă 12 avioane de luptă pe insula Wake,
care în prezent nu are deloc defensivă aeriană.
Piloții în sala de ședințe 6!
- Care-i treaba? - Bătrânul vrea să vă vorbească!
- Căpitanul? - Nu, Halsey!
Atențiune pe punte!
Continuați.
Ați auzit cu toții ieri.
Amiralul m-a rugat să vă citesc din nou.
Ordinul de luptă numărul 1.
"Enterprise" operează acum în condiții de război.
În orice clipă, zi sau noapte, trebuie să fim gata de acțiune.
E vremea nervilor de oțel și a inimilor cutezătoare.
Semnat de mine. Aprobat de viceamiralul William F. Halsey,
comandantul flotei de luptă. Data 30 noiembrie 1941.
Am informații sigure că cineva a spus
ca această hârtie dă fiecăruia din voi permisiunea
de a aduce SUA în Războiul Mondial.
Acum, curajosul care a spus-o, poate face un pas în față?
Domnule.
Cum te numești?
Locotenent Warren Henry, dle.
Crezi că acest ordin îți dă voie să bagi țara în război, așa-i?
Domnule, am zis-o și sunt convins.
Deci ești convins? De ce?
Ce ești tu? Un tip dornic de sânge?
Amirale, cred că deja suntem în război.
Luptăm cu ambele mâini legate la spate.
Domnilor, această flotă este pregătită de acțiune de câteva săptămâni.
Nu a rămas nimic șubred, inutil sau inflamabil
la bordul "Enterprise", din ce știu eu.
În afară de pian.
Eu am făcut această excepție.
Acum,
nu vom avea niciun vas aliat prin preajmă.
Au fost cu toții preveniți.
Așa că orice navă vom întâlni, va aparține inamicului.
Și dacă nu vom trage primii,
e posibil să nu mai tragem niciodată.
De aceea,
această flotă întâi va trage, și după aceea va discuta.
Responsabilitatea este a mea.
Întrebări?
Atunci, o zi bună.
Și spor la vânătoare!
Atențiune pe punte!
Recunosc că este o pasăre bătrână și dură, nu?
Sau un nebun violent, în funcție de evenimente.
Știi, tată, sunt vești minunate, cele despre "California".
Nu-mi venea să cred, când mi-a spus mama.
Ce mai știi de Natalie?
Zboară la Lisabona pe 15.
Am o poză cu băiețelul.
Arată ca mine când eram mic. Trebuie să-l vezi.
De-abia aștept.
La naiba, e atât de rău departe de ei.
Tată, acolo e bulevardul Harrison.
Ce zici să aruncăm o privire la vechea casă?
De ce nu.
- Asta este? - Asta.
De când este părăsită?
Nu știu, se pare că de mult timp.
Parcă s-a micșorat. Țin minte că era mult mai mare.
Uite, acolo a aruncat Warren în mine cu vopsea roșie.
A rămas pata.
Hai și în spate.
Hei. Uite acolo sus, tată.
Mai știi cum stăteam pe verandă și făceam lecții?
- Îți amintești, așa-i? - Mda.
Nu credeam că-i o amintire plăcută.
De ce nu? Am lipsit mult de la școală.
A trebuit să te ocupi de mine după accidentul meu.
Da, dar am fost un profesor slab.
Poate trebuia să o las pe mama ta.
Dar ea era mereu ocupată, cu treburile ei.
Pentru clipele în care mi-am pierdut cumpătul, Byron, iartă-mă.
- Nu contează. - Plângeai câteodată.
N-ai plâns când te-a lovit camionul. Durerea nu te-a făcut să plângi.
Uneori aveai vocea atât de furioasă încât mă speriai de moarte.
E în regulă. Mi-a plăcut să învăț cu tine.
Te-am înțeles.
Acum că am văzut casa, ce zici de-un prânz?
Poate un joc rapid de tenis. Avionul nu pleacă până la 6.
În afară de cele trei zile din Lisabona, cu Natalie,
aici am fost mai fericit decât în întreaga mea viață.
Chiar am iubit bătrâna casă.
Da. Ăsta-i necazul cu cariera militară.
Niciodată nu prinzi rădăcini. Familia crește ca ciulinii.
Hai să mergem.
Ți-ai alergat destul bătrânul.
Trebuie să recunosc că bătrânul e în formă bună.
Doar încerc să mențin nava pe linia de plutire.
Știi ce...
...n-ai spus că Natalie zboară la Lisabona pe 15?
Da, așa e.
Aproape suntem în 15, nu? În legătură cu cererea de transfer,
n-ai putea amâna, acum că ei vin acasă?
Să o amân? E amânată. Am fost refuzat.
- Ce vrei mai mult? - Adică în mintea ta, Briny.
Presupun că vine acasă cu copilul.
Altfel aș dezerta și m-aș duce să o iau.
Și încă vreau să fiu transferat.
Vreau să-i văd și să fiu aproape de ei.
Nici măcar nu mi-am văzut fiul.
Mai este un aspect.
Escadronul tău are mare nevoie de ofițeri.
- Sunt în alertă de război. - Tată, ce vrei de fapt?
Nu ți-am cerut să te duci la Tully, ca să-l influențezi, nu?
Sunt bucuros că n-ai făcut-o.
Tully a tras sforile înscriindu-te în acea clasă. A fost altceva.
Oh, da.
Vă sunt recunoscător amândurora. De asta fiul meu s-a născut în Italia.
De asta sunt separat de soția mea, la capătul lumii.
Poate ar fi mai bine să o lăsăm baltă.
Mda, bună idee, tată.
Ei bine...
cred că asta-i tot.
O să-i vezi pe Janice și Warren în câteva zile.
Transmite-le dragostea mea.
- Ciulini suflați de vânt, nu? - Așa e.
Ciulini suflați de vânt.
Mă rog pentru Natalie și fiul tău, Byron.
Știu că o faci, tată.
Mulțumesc.
AMBASADA JAPONEZĂ, ROMA 5 decembrie 1941
Natalie.
- Herb, ce mai faci? - Foarte bine.
Scuză-mă. Îl cunoști pe Phil Briggs de la "New York Times"?
El este Herb Rose, care conduce biroul Paramount din Roma.
Salut.
Te-am zărit vorbind în japoneză. A fost foarte impresionant.
Am avut un birou în Tokyo vreo doi ani.
Am fost nevoit să învăț limba. Voiam să te sun.
Pot să-ți vorbesc un minut?
Desigur.
- Revenim imediat. Scuză-ne, Phil. - Desigur.
Ce se întâmplă?
Ascultă cu atenție. Trebuie să vorbesc repede.
Războiul cu japonezii e chestiune de zile, sau chiar ore.
- De unde știi? - Sunt în poziția
de a le face acestor tipi favoruri, uneori.
Tu și unchiul tău mergeți la Colosseum mâine dimineață la 9.
- De ce? - Aveți șansa
- ...să plecați din Italia imediat. - Cum?
Prin Palestina.
Palestina!
E mai periculos decât în Italia.
- Nu-i și părerea lui Herb Rose. - E iadul pe pământ.
Un deșert plin de muște, arabi și boli.
Haide, Aaron.
Oricum, Herbert pleacă ilegal, nu-i așa? E riscant.
Într-o astfel de situație,
primul principiu este să nu le dai autorităților
vreun motiv ca să acționeze împotriva ta.
Supune-te ordinelor.
Tine-ți actele pregătite, capul plecat,
spiritul treaz și banii gheață.
Asta-i înțelepciunea noastră străveche.
Și înainte de toate, nu încălca legea.
Ești sigură că Herbert a spus Colosseum?
Da, Aaron, sunt sigură. Să așteptăm aici.
Dr. Aaron Jastrow?
Sunteți amabil să-mi dați un autograf pe cartea dvs
"Evreul Isus"?
Te rog, poza asta îmi dă fiori.
M-am dezintegrat dincolo de recunoaștere.
Evident că nu, de vreme ce v-am recunoscut după ea.
Sunt Avram Rabinowitz. Dnă Henry, ce mai faceți? Mă bucur că ați venit.
L-am întrebat pe dl Rose ce alți evrei americani mai sunt la Roma.
Și am fost uimit să aflu că marele scriitor Aaron Jastrow se află aici,
cu frumoasa lui nepoată.
Mai bine ne-am plimba puțin.
Navigăm spre Napoli, cu fluxul de dimineață. Veți veni?
- Sunteți căpitanul vasului? - Nu chiar.
Am închiriat un vas. Nu va fi o călătorie ușoară.
Acest vas este vechi și foarte mic.
A transportat piei, grăsimi, cai și tot felul de lucruri.
Așa că miroase interesant. Dar ne va duce de aici.
Cât va dura călătoria?
Vreau să fiu sincer.
În funcție de situația curentă, am putea merge în Turcia,
apoi să mergem pe uscat, prin munți, către Galileea.
Vorbiți despre o pătrundere ilegală.
Dacă mersul acasă al unui evreu este ilegal, da.
Dar noi nu gândim așa.
Am un bebeluș de două luni. Poate suporta călătoria?
Dnă Henry, nu ați auzit poveștile
care vin din Polonia și Rusia?
Poate ar trebui să riscați ca să vă scoateți copilul din Europa.
Vreți să vă gândiți, sunt sigur.
Dl Rose vă va telefona diseară la 6:00,
și vă va întreba dacă doriți bilete pentru operă.
Răspundeți cu "da" sau "nu", și asta va fi totul.
- Vă suntem recunoscători. - Pentru ce?
Treaba mea este să duc evrei în Palestina.
Copilul dvs este băiat sau fată?
Este un băiețel, dar este doar pe jumătate evreu.
Nu contează, îl vom lua. Avem nevoie de băieți.
Sunt obosit. Vreau să plec.
E atât de cald.
Draga mea, sunt sigur că nu e decât o mică răceală.
- Alo? - Natalie? Herb Rose.
Mă întrebam, vrei acele bilete la operă?
Nu știu ce să fac.
Copilul pare să aibă ceva.
Herb, mai bine așteptăm pentru alte bilete.
Faci o greșeală, Natalie. Cred că aceasta va fi ultima reprezentație.
Ești sigură?
Pozitiv.
OK. Mult noroc, puștoaico.
7 decembrie 1941. Ora 5:32 AM.
Flota japoneză se află la 230 de mile nautice nord
de insula Oahu.
Cu 5 zile mai devreme, cu negocierile de la Washington încă blocate,
Consiliul Imperial Japonez a luat o decizie:
dacă flota nu este reperată de inamic înainte de 6 decembrie,
va trece în mod irevocabil la atac.
Acum, când zorii zilei răsar în această dimineață de duminică,
flota rămâne nedetectată.
În timp ce portavioanele grele își leagănă prora în vânt,
ele se află la mai puțin de 2 ore distanță de țintă,
golful unde este ancorată flota americană...
...Pearl Harbor.
PEARL HARBOR ora 7:45 AM
Anna May, dau o fugă până la Yoguchi. Nu mai avem ouă.
Da, doamnă. Dl Warren vine astăzi?
Da. "Enterprise" se întoarce în dimineața asta,
iar el va vrea micul dejun.
Bună dimineața, dle Yoguchi. O duzină de ouă.
- Îmi dați și un ananas? - Da, doamnă.
- Acesta este bun? - Perfect.
E foarte bun.
Multe avioane. Mare, mare exercițiu.
Uitați!
Banii mei! Nu plătit!
Banii mei! Banii mei! Banii mei!
Cred că dorm toți, sau și-au ieșit din minți!
Sunteți sigură că e război, dnă Henry? Poate ați văzut un exercițiu.
Pentru D-zeu, un exercițiu? Cât de proastă mă crezi?
Am văzut 100 de avioane japoneze. Poate și mai multe!
Marinarii ard și se îneacă acolo!
Warren, D-zeule!
Ce se întâmplă? Iubitule, ce se întâmplă?
Eram în patrulă de zbor, în fața lui "Enterprise".
Nici nu i-am văzut, până când 6 din ei ne-au atacat, cu soarele în spate.
M-au doborât, Janny.
Mi-au omorât transmisionistul.
La 350 de mile est de insula Wake
Dragă Pamela, încă o încercare să scriu acea faimoasă scrisoare.
Deja am rescris-o de două ori.
În Tokyo am fost la telegraf și am transmis acest mesaj:
"Vino".
Și totuși nu l-am trimis.
Căpitane? Poți veni un pic?
De ce ne întoarcem, Ed?
"Raid aerian la Pearl Harbor. Nu este un exercițiu".
- Crezi că e adevărat? - Nu m-ar surprinde.
Sincer n-aș fi crezut că o vor face. Atacând Pearl, vor fi zdrobiți.
Sper. Ce planuri ai?
Merg înapoi pe insula Wake. Am anunțat turnul lor de control.
Până acum, totul e liniștit.
Cum și când vom ajunge la Pearl, Ed?
Dumnezeu știe, căpitane.
- Ar trebui să mergi la spital. - Sunt bine, dragă.
Spitalul va fi blocat. Mă curățați voi aici.
Mă duc pe insula Ford, să văd ce-i acolo, poate găsesc un avion.
Nu te mișca, dragă.
Aș fi vrut să le vezi fețele,
când am coborât din copac, târându-mi parașuta.
Ce nebunie!
Am văzut o chinezoaică frumoasă,
alergând pe bulevardul Dillingham,
purtând doar sutien și chiloței roz.
Ai observa așa ceva, chiar dacă ți-ar spulbera mâna.
Oh, stai!
Ora 9:07 Al doilea val de atac.
Marinar, a cui este barca?
Este șalupa căpitanului Bradburn.
Locotenent Henry de pe "Enterprise", pilot bombardier.
- Da, dle? - Japonezii m-au doborât.
Îmi trebuie alt avion, ca să mă întorc în luptă.
Mă duci și pe mine pe insula Ford?
Bine, domnule.
Ai grijă, iubitule. Și întoarce-te la mine.
Am înțeles. Ne vedem.
Ieri, 7 decembrie 1941,
o dată a infamiei,
Statele Unite ale Americii au fost brusc și deliberat atacate,
de forțele navale și aeriene ale Imperiului Japonez.
Statele Unite erau în stare de pace cu acea națiune.
Și, la solicitarea Japoniei,
erau în tratative
cu guvernul și cu Împăratul,
încercând să mențină pacea în Pacific.
La o oră
după ce escadrilele japoneze au început să bombardeze Oahu,
ambasadorul japonez din SUA și colegul său,
au înaintat Secretarului de Stat
un răspuns formal
la mesajul trimis de America.
Cu încredere în forțele noastre armate,
cu determinarea absolută a poporului nostru,
vom obține triumful inevitabil,
așa să ne ajute D-zeu.
Am cerut Congresului să declare
că, în urma atacului neprovocat și mișelesc al Japoniei,
din ziua de duminică, 7 decembrie 1941,
există o stare de război
între Statele Unite și Imperiul Japonez.
Dnelor și dlor, în această scurtă perioadă de timp...
audiența este entuziasmată!
Cuvântarea prezidențială s-a încheiat,
cinci sute de cuvinte în total.
Dl Roosevelt părăsește tribuna,
la brațul căpitanului James Roosevelt.
Ar fi trebuit să plecăm în Palestina.
Nu fi grăbită, Natalie. A declarat război numai Japoniei.
Dar Japonia e parte a Axei.
Alo?
Da.
E ambasada americană. Ambasadorul vrea să-ți vorbească.
Dle ambasador?
Da, înțeleg.
Chiar credeți că veți reuși?
Vă suntem profund recunoscători, dle.
Deci așteptăm până primim vești de la dvs.
Mulțumesc.
Ei bine?
Italienii au suspendat toate vizele de ieșire pentru americani.
- Oh, Doamne. - S-ar putea să fim bine.
Ambasadorul are relații la biroul de Imigrări.
E sigur că vor renunța la suspendare, în cazul nostru,
- ...așa că vom putea pleca pe 15. - Minunat.
Doar dacă Statele Unite nu vor intra în război cu Germania și Italia.
Altminteri...
GOLFUL CAVITE, FILIPINE 10 decembrie 1941
- Mai cu viață! - Ce faci?
- Vino. - Mișcă!
- Țineți bine! N-o scăpați! - Încetinește.
Încetinește!
- Hei, hei, stați! Unde plecați? - Hei, stați, băieți!
Probabil încă o alarmă falsă. Tu ce crezi?
Nu avem decât trei "pești". Ordinele spuneau de șase.
- Poți lucra cu macaraua? - Pot să încerc.
Uite-i că vin, băieți!
- Toată lumea la pământ! - Da, dle!
Să plecăm de aici, dle!
- Ce ne facem? - Oh, Doamne!
Ascultați! Ascultați!
Incendiile se vor răspândi. Și atunci "peștii" vor exploda.
Dacă pierdem torpilele, putem desființa și escadra.
Hansen, du-te după ajutoare.
Băieți, să încărcăm torpilele! Haideți! Să ne mișcăm!
Mișcați-vă. Haideți!
Salutare, "Devilfish"!
Fiți gata și coborâți scara, urc la bord.
Bine ați venit la bord.
Uitați situația. Am luat-o rău la locul de ancorare.
"Sea Lion" se pare că s-a dus. "Sea Dragon" mai poate fi salvată.
Mergeți acolo și vedeți dacă se mai poate face ceva.
Da, domnule!
Salutare, "Devilfish"! Solicit permisiunea de apropiere.
Aspirant, pas alergător!
- Ăsta cine e? - Pierce. Din echipa de încărcare.
Căpitane, dl Henry m-a trimis să vă spun că oamenii sunt bine, dle.
Scot torpilele din magazie.
- Nava mai plutește încă? - Da, dle.
Focul a explodat într-o altă direcție. Dl Henry a găsit niște camioane.
Am luat toate torpilele.
- Pierce, așteaptă, vin la bord. - Da, dle.
Du nava înapoi la Cavite!
Dumnezeule, l-au distrus!
Bine, să plecăm dracului de aici.
- Haide, Pierce, pleacă! - Da, dle.
Sfinte Sisoe!
Băi, băiete! La naiba!
Cine-ar fi crezut?
Am crezut că ați murit cu toții!
- Bună, Byron. - Atențiune pe punte!
Bună ziua, dle.
Continuați, băieți.
Câte ai salvat?
26. A trebuit să plecăm. Focul se întindea peste tot.
Bună treabă. Ai gândit rapid.
- A fost ideea lui Hansen, dle. - Cine-i Hansen?
Hansen!
- Ce rang ai? - Torpilor clasa I, dle.
Greșești, marinar. Ești torpilor-șef de acum.
Mulțumesc, dle.
De voie.
Vreau un raport complet. Numele și gradele tuturor.
Oh, și încă ceva.
Mai ești interesat de transfer la flota de submarine din Atlantic?
- Da, dle, mai sunt. - Bine.
Prezintă o altă cerere.
Te pot asigura că vei obține aprobarea.
Mulțumesc, dle.
Du echipamentele la Mariveles și raportează pe "Devilfish".
Căpitanul Hoban are mult de lucru acolo.
- Am înțeles, dle. - Foarte bine.
În regulă, Pierce. Scoate-mă de aici, fiule.
Căpitane, ajungem în Hawaii acum.
Căpitanul întreabă dacă vrei să stai lângă el.
Da.
Vom vedea flota în câteva minute, căpitane.
Oh, Doamne, uite-o.
Nu văd "California", căpitane.
Poate a plecat.
Căpitanul Victor Henry la amiralul Kimmel.
Doar nu vreți să-l vedeți pe amiralul Kimmel astăzi?
Tocmai am sosit ca să preiau comanda navei "California".
Scuzați-mă.
Căpitanul Victor Henry vrea să-l vadă pe amiral.
S-ar putea să așteptați toată ziua.
- Știți care e situația. - Mi-am făcut o imagine.
Doriți să luați loc?
Da, doamnă.
Desigur.
Amiralul vă va primi imediat.
E a doua ușă pe dreapta.
Mulțumesc.
Dle, în legătură cu "California"...
Oh, așa este.
Urma să-l înlocuim pe Chip Wallerstone de pe "California".
Ce s-a întâmplat?
- Nu ai auzit? - Nu, dle. Am venit direct aici.
A luat două torpile în port...
mai multe bombe...
O bombă a penetrat puntea, cauzând un incendiu.
E scufundată pe jumătate.
Estimările preliminare...
...18 luni la ancoră. Posibil doi ani.
E strict secret, desigur.
Capul sus, Pug. Vei primi o altă comandă.
Da, dle.
Treaba e, amirale, că nu mai sunt multe nave de luptă disponibile.
Nu mai sunt.
Ascultă aici, Pug...
Washingtonul a avertizat despre japonezi de un an,
în timp ce birocrații au dat echipamentele noastre
rușilor și englezilor.
Nici nu avem nave să asigurăm patrularea.
N-am vrut să mă bazez pe armată, dar ce era de făcut?
În fine...
"Cum îți așterni, așa dormi",
și cred că e destul de clar că președintele Roosevelt
a fost prea interesat de inamicul greșit...
...de oceanul greșit...
...și de războiul greșit.
Dle, văd cât sunteți de ocupat.
Da, am destule lucruri pe cap.
- Mă bucur că te-am văzut, Pug. - Mulțumesc, dle.
Tată! De unde suni?
- Sunt în Pearl. - Ești aici, în Pearl Harbor?
- Tocmai am ajuns dimineață. - Asta-i minunat!
Warren s-a întors și el. O să-l sun imediat.
Dar, tată, trebuie să-mi promiți
că vei sta cu noi cât timp vei rămâne aici.
Da, mi-ar face plăcere.
Poftim.
- Hei, tată. - Ce faci, fiule?
Bine, sunt bine. O să-ți povestesc când vei ajunge aici.
Ai aflat de "California"?
Da.
Îmi pare rău, cu adevărat.
Să-ți spun cum facem. Când ajungi aici,
voi deschide barul iar Janny va pune cina pe masă.
Sună perfect. Ne vedem cât de curând.
- Pa, tată. - Pa.
A trecut mult timp de când ați venit la club, dle Henry.
Foarte mult timp, Salas.
Pamela, termin scrisoarea aici, în Pearl Harbor.
La Manila, eu și Byron am vizitat fosta noastră casă, în care am stat.
M-au năpădit amintirile.
Rhoda, copiii.
Acelea au fost cele mai bune zile din viața mea.
E oare posibil să încep din nou
să-i învăț pe cei mici să vorbească, să-i văd pe băieți jucându-se,
cu o copilă ținându-și brațele în jurul gâtului meu?
Faptele sunt uneori dure cu visele.
Faptele îmi sunt clare.
Sunt un familist.
Sunt bărbatul unei singure femei.
Și trebuie să lupt într-un război.
Am spus că te iubesc, Pamela.
Te iubesc.
Cred că te voi iubi până la moarte.
Nu veni.
Al tău pentru totdeauna,
Pug.
11 decembrie 1941
E de-a dreptul un maniac.
Extrem de inteligent,
convingător și puternic, dar maniac.
N-am crezut asta înainte.
Am crezut că joacă teatru.
- Și acum? - Mă tem că asta a fost.
A spus că-i va convoca pe diplomații Statelor Unite,
și le va da hârtiile.
Tot ce pot spune, este că n-aș putea fi mai puțin surprinsă.
Mai trebuie să vorbească și Mussolini.
Vom ști cam într-o oră.
- Ce va alege? - O să-mi pun un pahar de sherry.
Vrei și tu unul?
Mai bine să-mi păstrez luciditatea, ce a mai rămas din ea.
Nu dispera, Natalie. Mai am o carte bună de jucat.
Îți amintești de prietenul meu, părintele Enrico Spanelli, bibliotecarul Vaticanului?
Va veni în scurt timp să ne conducă în Piazza Venezia.
Îi cunoaște pe toți din presă,
așa că vom merge să-l vedem și să-l ascultăm pe Mussolini din loja presei.
Aaron, nu vreau să duc copilul la o întrunire fascistă.
De fapt, draga mea, asta e istorie.
Și fiindcă suntem la strâmtoare,
am putea măcar să ne bucurăm de ea...
...nu-i așa?
"Dacă e război, el ne va duce la ambasadă.
"Am auzit că va fi un tren diplomatic.
"Aici suntem în pericol de a fi arestați."
"De ce ai încredere în el?"
Natalie, știi că eu sunt catolic?
- Ce? Ce vrei să spui? - Atunci nu știi.
Am crezut că poate ai fost plină de tact în toți acești ani.
Dar este adevărat.
Vorbești serios? Ce-ar trebui să spun?
E secretul familiei. M-am convertit când aveam 23 de ani.
Desigur, nu a durat.
Mă tem că n-am tipul de sânge potrivit pentru nicio religie.
Dar, atunci, actul meu a fost sincer.
Nu știu de ce n-am vorbit despre tine.
Este de înțeles.
Dar lucrul cel mai important este că încă am documentele.
Părintele Spanelli are copiile.
Așa că, vezi tu, avem prieteni la Vatican.
Și asta poate fi o asigurare, în caz de nevoie.
Vă salut, generale Guderian.
Ce loc înspăimântător pentru tancuri.
Ai ascultat discursul Führerului?
Da. Cum de-a făcut asta?
Roosevelt a declarat război doar Japoniei.
Venind încoace,
am văzut un tren de aprovizionare oprit, îngropat în zăpadă.
Cunosc. E la fel pe tot frontul.
''Eșecul aprovizionării, forța insuficientă, vreme rea neașteptată.''
Teribil!
Nebunie.
Nici măcar nu s-au comandat uniforme de iarnă.
Fuhrerul a crezut că va dăuna moralului trupelor,
să sugerăm măcar că nu vom câștiga în vară.
Führerul.
Luptători grozavi,
dar sunt forțați dincolo de limite.
Atunci să sperăm că rușii stau mai prost decât noi.
Acolo.
Vezi acea clădire roșu-închis către dreapta?
Kremlinul.
La fel de bine ar putea fi Luna.
Generale Guderian.
- Da, colonele. - Berlinul e pe fir, la postul de comandă
- ...pentru generalul von Roon. - Mulțumesc.
Roon, ai auzit veștile acolo?
Da, generale.
Nici noi n-am fi putut fi mai surprinși aici.
Suntem devastați.
Dar acum Japonia trebuie să lupte contra Rusiei.
Va lua din presiunea de pe frontul Moscovei.
Și ne putem aștepta la un atac la Vladivostok.
Nu se poate.
Japonia nu a declarat război Rusiei.
Führerul nu le-a cerut-o.
Asta nu-i posibil.
- De necrezut. - Da, dar s-a întâmplat.
S-a grăbit și a luat-o înainte cu Statele Unite.
Dar nu avem planuri, nici strategie pentru un război cu Statele Unite.
De asta trebuie să vii cât mai repede la Berlin,
pentru a elabora noul plan operațional.
Război pe două fronturi, cu posibile debarcări inamice în Vest.
Și...
...îi vei raporta lui Halder.
Halder?
Demisionez din funcție.
Sunt foarte bolnav.
Iartă-mă, generale.
Trebuie să mă întorc la Berlin.
Probleme.
Între timp, în Roma, pus în fața faptului împlinit,
prin declararea de către Hitler a războiului împotriva SUA,
Mussolini se adresează poporului italian.
Camarazi!
Aceasta este o altă zi...
de decizii solemne...
în istoria Italiei...
și de evenimente memorabile...
destinate să imprime...
un nou curs istoriei continentelor.
Puterile Pactului de Oțel...
Italia fascistă și Germania național-socialistă,
mai strâns legate,
participă de azi...
alături de eroica Japonie...
contra Statelor Unite al Americii.
Pactul Tripartit...
devine o alianță militară...
care atrage în jurul drapelelor sale...
250.000.000 de oameni...
hotărâți să facă totul pentru a câștiga.
Loviturile formidabile...
în imensitatea Pacificului...
care au fost resimțite de forțele americane...
ne arată...
puterea soldaților Imperiului Soarelui Răsare.
Eu vă spun,
și voi înțelegeți,
că este un privilegiu să luptăm cu ei.
Mă tem că asta este, draga mea.
Mâine, Pactul Tripartit...
va deveni un instrument al păcii juste între popoare.
Italieni!
Ridicați-vă din nou...
și fiți demni de această oră istorică!
Vom învinge!
Iată-ne pe teritoriu inamic.
Să ne întoarcem la hotel.
La hotel? Trebuie să mergem la ambasadă!
Draga mea, știu că a fost o prostie din partea mea,
dar mi-am lăsat servieta cu manuscrisul la hotel.
N-am crezut că o va face, idiotul acela!
Vă duc la hotel, imediat.
Stai puțin, oprește!
Vai de mine, poliția.
Și germanii.
Lasă manuscrisul, să mergem la ambasadă.
Desigur, manuscrisul tău este foarte prețios, profesore.
Dar în cel mai rău caz...
...o să ți-l aduc eu.
Ambasada.
De ce nu intrăm prin față?
Nu, pe acolo e mai rău.
Dar am putea să trecem linia...
...fără probleme. Să încercăm.
Nu încercați să forțați cordonul.
Terry Young, un tip de la UP, a avut necazuri, când a încercat.
- L-au luat cu mașina poliției. - Să mergem la Vatican?
Ar ajuta la ceva?
Nu, nu, nu acum. Nici nu te gândi.
Nu am aranjat nimic. Trebuie timp pentru asta.
- Dar acum ar fi greșit. - Natalie!
- Ce faci aici? - Ce faci tu aici?
Generatorul de bord s-a stricat. Am venit pentru o garnitură nouă.
Bună, doctore. Acum ascultă, suntem într-un mare necaz.
Cel mai bun lucru ar fi să veniți cu mine.
- Haide. - Bine.
NAPOLI, ITALIA
Îmi pare rău de situație, Natalie.
Știu cât de greu îi e copilului.
A stat în duhoarea asta de ore.
Nu voi mai mânca niciodată pește.
Mai avem mult de mers?
Sunt câteva minute până la docuri.
Știi, mă tot gândesc la acel tren diplomatic.
Tot mai cred că nava ta este periculoasă, dar trenul...
Întoarce-te și urcă-te în tren, dacă vrei, dar eu nu vreau!
Soldați.
Ce ai înăuntru?
Pește. Îl ducem în port.
- Numai pește? - Numai pește.
- Ești sigur? - Sigur, nimic altceva.
- Vin. - Repede, sub prelată.
Natalie, trebuie să faci ceva cu copilul.
Destul!
Ai putea face supă de pește numai din mirosul ăsta!
Dă-i drumul!
OK, am scăpat acum.
Natalie, cum D-zeu te-ai descurcat cu copilul?
I-am dat să mănânce.
Minunat.
Când plecăm? Imediat?
Să instalăm acea chestie și să-i facem proba.
- Care e numele vasului? - Acum se numește "Redeemer".
Sub pavilion turc. Odată urcați la bord, veți fi în siguranță.
Căpitanul portului și consulul turc
au o înțelegere excelentă.
Urcă la bord. Îți vom găsi un loc confortabil.
Aaron, încep să mă simt ca o evreică.
Eu n-am încetat niciodată să mă simt ca un evreu.
Credeam că am scăpat de asta.
Evident că nu.
Vino, draga mea.
Locurile dvs sunt prin acest pasaj,
vă arăt eu unde.
Vă puteți liniști acum, dnă Henry.
Suntem în Turcia.
Ăsta-i un început.
Bună, tată. Ce zici de micul dejun?
Nu, mulțumesc, Jan. Nu mi-am revenit după atâta alergătură.
Oh, apropo, flota ți-a trimis corespondenta.
E acolo, pe masă.
Mulțumesc.
Dragă Pug,
Știu că-i cel mai rău mod posibil să-ți dau de știre,
printr-o scrisoare care va ajunge la tine într-un loc îndepărtat.
Știu cât este de nedrept.
Pug, dragostea mea, ai avut mereu îndoielile tale,
că aș avea stofă de soție de marinar.
După toți acești ani,
presupun că am dovedit-o.
După Berlin, în timpul lungilor tale absențe,
m-am văzut mult cu Palmer Kirby și...
...treaba este...
Ce s-a întâmplat, tată?
Oh, nimic.
Vești proaste de acasă?
Cafeaua e fierbinte, mi-am fript limba.
- Apropo, unde-i Warren? - S-a dus la navă.
Zicea că se întoarce la cină.
Dar cred că nu mai putem fi siguri de nimic.
Ai mare dreptate.
Sigur nu vrei să mănânci ceva?
Nu, nu vreau să mănânc.
Mă tem că sunt mai obosit decât credeam.
S-ar putea chiar să mă bag înapoi în pat.
O sticlă nouă, Janice.
A deschis-o și a băut-o.
Se simte bine?
Nu știu. E beat. Vreau să spun mort de beat.
Ei bine...
...își citea corespondența.
Cred că ceva dintr-una din scrisori l-a supărat.
Poate ar trebui să le citești.
Ai ascultat ultimele știri?
Nu.
Un mare atac aerian la Manila.
Au distrus șantierul naval Cavite.
Astea-s toate știrile de la Washington.
De pe "Enterprise" mi s-a spus că două submarine au fost bombardate.
Unul s-a scufundat.
"Devilfish"?
Doamne, nu.
Poate e o greșeală.
Poate.
- Bună, tată. - Bună dimineața, Jan.
- Te-a trezit dușul meu? Scuze. - Nu, nu.
Vic mă trezește de obicei la ora asta.
Ești pregătit pentru ouă cu șuncă?
Să-ți spun drept, sună minunat.
Warren s-a întors azi-noapte?
Da, acum se îmbracă.
Care sunt ordinele pentru azi?
Mă văd cu un vechi prieten,
conduce personalul CINCPAC. Jocko Larkin.
Mă duc să văd dacă are o altă comandă pentru mine.
Bună idee, tată.
Iubito.
E acolo.
Bună dimineața, tată.
- Cum te simți? - Nu prea rău, cred.
Am golit cumva sticla?
Ai uscat-o.
Îmi amintesc doar prima jumătate.
Crede-mă, tată, asta prescrie și doctorul.
- Mai vrei un păhărel? - Niciodată.
Ăsta-i drumul pierzaniei.
Cafeaua este excelentă.
Ai ratat ziua care trebuia.
Sunt multe știri, niciuna din ele bună.
De exemplu?
Hitler și Mussolini ne-au declarat război.
Adevărat?
Acum echipa este completă.
Sunt proști; totuși, îi fac viața mai ușoară președintelui.
Asta-i cea mai rea?
Au distrus Cavite, tata.
Ceva vești?
Nu prea multe. Se pare că au bombardat instalațiile de pe țărm.
"Devilfish" era acolo.
Tată, n-am vrut să-ți spun, pentru că e neoficial.
De pe "Enterprise" mi-au spus că au scufundat două submarine.
Unul a fost "Devilfish".
Sunt supraviețuitori?
Nu se știe nimic.
Uite, tată...
...am un sentiment că Byron e bine.
Acum este atâta confuzie în marină.
Ar putea fi o greșeală.
E un gând liniștitor, Warren,
până când vom avea informații mai sigure.
Dar tu? Te voi mai vedea?
Sper. Cândva în timpul acestui război.
Nu, nu, diseară.
Nu cred, tată. Plecăm în zori.
O să-ți las mașina în parcarea personalului.
O aduci acasă, când termini?
Bine.
Atunci...
...noroc, Warren.
Spor la vânătoare.
- Da, dle? - Dosarul operațiunilor din Filipine.
Am înțeles, dle.
- Iată-le, domnule. - Mulțumesc.
Domnule?
S-a întâmplat ceva, dle?
Nimic.
Unde-i biroul căpitanului Larkin?
- Clădirea 3, dle. - Mulțumesc.
Unde D-zeu ai fost, Pug?
Te-am căutat ieri, toată după-amiaza.
Reține apelurile, Amory.
Mă bucur să te văd.
Pug...
...îmi pare rău de "California".
Ar fi avut un mare căpitan.
De ce mă căutai, Jocko?
Amiralul Kimmel va fi eliberat la cerere...
...precum Ludovic al XVI-lea și-a tăiat singur capul
la cererea sa.
Succesorul lui va fi amiralul Pye.
Amiralul vrea să zdruncine personalul.
Te vrea pe tine la Operațiuni.
Stai puțin, Pug. Stai!
Asta e cea mai înaltă poziție la care putem noi aspira.
Amintește-ți, se construiesc acum șase nave de luptă clasa Iowa,
gata de serviciu în 12-20 de luni.
Cele mai puternice nave de luptă din lume...
...și una va fi a ta.
Jocko, fă-mi rost de o navă.
- Îți spun doar... - Acum! Nu în 1943!
Pug, nu-l poți refuza pe comandatul flotei!
Unde-i biroul amiralului Pye?
Stai jos, ticălos afurisit!
Doamne, aici nu joci fotbal sau tenis.
Și nici nu gândești limpede.
Acum stai jos.
E totul în regulă, Pug?
Ești un pic verde la față.
Am băut cam mult brandy aseară.
Tu ai băut? Tu?
Nu mi-a plăcut pierderea "Californiei".
Înțeleg.
- Ce face Rhoda? - Bine.
Ia să vedem. Ai un băiat la bordul lui "Enterprise".
E în regulă?
Mai am un fiu pe "Devilfish".
"Devilfish"?
Corect.
Îmi pare rău, Pug.
"Northampton" s-ar putea să fie disponibilă.
"Northampton"?
D-zeule, te iubesc, Jocko. Asta-i cea mai mare care a rămas.
Pug, nu-mi pasă.
Comanda unui crucișător nu se compară
cu funcția de șef-adjunct la CINCPAC, la Operațiuni!
- Și tu știi asta. - Ascultă-mă bine, Jocko.
Am "frecat" toate documentele de strategie pe care le-am văzut în marină.
Sunt marinar și ofițer, și e vreme de război.
Dacă nu găsești altceva, dă-mi o escadră de dragoare de mine.
Vreau să ies pe mare!
Te-am auzit, Pug.
Tare și clar.
Voi mai avea o discuție cu amiralul.
Mai încerc o dată.
Și în concluzie, Rhoda,
dacă tu crezi că divorțul te va face mai fericită,
o să ți-l acord.
Oricum, pare o calamitate, pentru amândoi.
Știu că viața pe care am dus-o în ultimii ani
a pus presiune pe căsnicia noastră.
La Manila i-am spus lui Byron că am fost ca o familie de ciulini.
Acesta-i adevărul. Iar vânturile războiului
ne-au împrăștiat în toată lumea.
Și îmi dau seama acum că aceleași vânturi
încep să spulbere civilizația.
Toate motivele ca să ne agățăm de ceea ce avem,
mai ales să ne iubim unii pe alții și familia noastră,
și să ne iubim până la sfârșit.
Asta am ales eu.
Sper ca și tu să faci la fel.
Cu dragoste, Pug.
Oh, asta-i minunat, căpitane!
Mulțumesc mult că ați sunat. N-aveți idee cât de mult înseamnă.
Da. Tocmai a sosit, căpitane.
Da, am să-i spun. La revedere.
Tată, este bine! Byron e în regulă. Nu era pe "Devilfish".
- Ești sigură? - Da.
Căpitanul Larkin tocmai a sunat. E oficial.
"Sea Lion" s-a scufundat.
Și mai e ceva,
deși nu știu ce-a vrut să spună căpitanul Larkin.
- Ce anume? - A zis să-ți spun:
"Este a ta."
"Este a ta"? Asta-i tot?
Da. A spus că o să înțelegi ce-a vrut să spună.
- Alte vești bune? - Cam așa.
- Poate ar trebui să sărbătorim. - Poate că da.
Tată...
...dacă ți se face foame, ai un sandviș în bucătărie.
Mulțumesc, Janice.
Nu te deranjează să stai cu Vic?
Desigur că nu.
Am atât de lucru cu echipele de pe "Northampton"
încât voi fi ocupat toată seara.
Mai pot face ceva pentru tine, înainte de a pleca?
- Încă o ceașcă de cafea? - Mulțumesc, Janice.
Nu voi lipsi mult.
Ședințele de apărare civilă se încheie devreme de obicei.
Sunt gardian acum.
Asta-i drăguț, Janice.
Tată...
Am primit asta dimineață. Cu toată agitația, am uitat. Scuză-mă.
Dragule, tocmai am auzit la radio de atacul japonez.
Sunt complet îngrozită.
Sunt îngrijorată pentru tine.
Sunt rușinată de acea scrisoare ridicolă și idioată.
Cel mai prost moment.
Uit-o. Te rog.
Și iartă-mă, te rog.
Sper că ești bine și în siguranță.
Telegrafiază-mi.
Cu dragoste, Rhoda.
Ei bine?
Nimic, doar ceva de la Rhoda.
Treci pe lângă Western Union, în drum, nu-i așa?
- Vrei să trimiți o telegramă? - Sigur.
"Urmează o scrisoare. Sunt bine. Lupta de-abia începe."
Ce nu-i bine?
Ce zici de: "dragoste"?
Desigur.
Mulțumesc, Jan. Adaugă tu.
Știi...
nava lui Warren pleacă în zori.
Da, știu.
O, Doamne,
într-o lume atât de bogată și frumoasă, de ce copiii tăi
nu au nimic mai bun de făcut decât să sape după fier
și să-l transforme în mașini enorme și grotești pentru a se ucide între ei?
Asta pentru că Abel a fost vecin cu Cain?
Asta pentru că vrăjmașii mei fac mașinării mortale
iar eu trebuie să-i depășesc sau să mor?
Poate că cercul vicios se va sfârși de data asta.
Poate că nu.
Poate doar a Doua Venire a lui Hristos îi va pune capăt.
Poate nu se va sfârși niciodată.
Dar este 1941 și eu știu asta:
până când viața nu-l va părăsi pe monstruosul Hitler,
lumea nu se poate îndrepta către o viață sănătoasă.
Nu-i nimic de făcut decât să câștigăm războiul.