- Мисля, че лентата ти... - О, Боже!
...се смачка.
Исусе! Това беше добро!
- Да. Кридънс са велики. - Това е съвсем ново!
- Какво ще кажеш за радиото? - Радиото не работи.
Тук нищо не можеш да хванеш. Няма забавления.
Сега тук няма забавления. По дяволите!
Добре, предполагам, че ние сега трябва само да си говорим, нали?
Ние вече разговаряме помежду си.
Да, аз знам откъде си ти.
Хей, хей, хей, искаш ли да видиш нещо наистина страшно?
- Със сигурност. - Харесвам това. Добре?
- Да, какво? - Ние пътуваме сами тук, нали?
- Да. - Представи си... Не че ни свършва горивото,
- Ние имаме достатъчно гориво. Добре? - Да.
О, Боже! Какви са тия камъчета отпред по пътя?
Те могат да отхвръкнат и да счупят фаровете ни.
- Хей, айде. - Тъмнота. О, Боже.
Защо, отпред може да има монахини, ние даже няма да ги видим.
- Не е ли удивително това? Погледни! - Да, да.
Аз не знам дали това е безопасно.
Аз ще си играя на пиленце и ще видя докъде може да караме
без никой, нито пътника, нито шофьорът, да каже, "Стоп."
- Добре, аз не знам. - О, Боже мой?
- Аз мисля, че ти по-добре само... - Кой е пилето, а?
...да включиш светлините. - Това там не е ли мечка?
Ох-ох, още камъчета.
О, небеса. Изглежда че ги има непрекъснато този път.
- Това е опасно. - Не. Пътят е прав,
това е само малко страшничко. Какво е това там отпред?
Може би нещо идва отпред.
- Да, точно. - Голяма, великанска катерица!
Пилетата харесват това.
- Това е достатъчно страшно. - Знам. Харесва ми.
- Хей, харесваш ли кръстословици? - Да.
Добре. Искаш ли да свирим теми от телевизионни песни?
- Да. - Знаеш ли как се свири това?
- Не. - Аз ще изтананикам мелодията на темата.
Ако я познаеш, ти трябва да изтананикаш една. Ако я позная, аз трябва да я изпея.
- Добре. - Ако познаеш три пъти един след друг, ти печелиш.
- Добре. Аз съм добър в това. - Добре. Добре, започвам.
Какво намекваш?
- Морски лов. - Морски лов. Започвам.
Добре.
- Пери Мейсън! - Ти позна.
Бонанза! Добре.
- Real McCoys. - Не.
Fred Gwynne...
- The Beverly Hillbillies. - Не.
- Кола 54. - Това е. Добре.
- Блакодаря за Fred Gwynne. - Точно, точно.
Добре. Какво ще кажеш за това?
Знаеш ли го?
Погледни това изкопаемо
То стърчи от асфалта
Погледни този старец Той прилича на стара ябълка
- Какво е това? - Не.
Погледни този стар кокал
По-лошо би било само няколко елена
- Какво е това? - Не знам.
Погледни тези две маймуни. Това би трябвало да е мястото, където живеят.
Погледни този град. Да продължим да копаем.
- Какво е това? - Аз наистина не знам.
Това е National Geographic. National Geographic.
- Окей, добре. Oкей, имам нещо за теб. - Oкей.
Да.
Какво е това?
Не знам, но ти го правиш превъзходно. Звучи, като че ли предава телевизия CBS.
- Знаеш ли какво... - Не знам.
- "Запиши ги, Данно. Запиши ги, Данно." - "Запиши ги, Данно. Запиши ги, Данно."
Подсказвам още веднъж.
- Кой беше ресторанта му? Ресторанта? - Преяждане.
- "Остров в Тихия океан." - Островът на Джилиган (американски ТВ сериал)!
- Хавай 5 - 0! - Да.
Исусе, Мисля, че бях добър в това.
Някога гледал ли си Зоната на здрача?
О, Боже, спомняш ли си Зоната на здрача с Burgess Meredith?
Спомням си, той обичаше да чете,
и започна атомна война, а той нямаше никакви приятели,
и той беше долу в мазето на библиотеката.
- О, да, с очилата! - Да.
Той беше последният човек и той счупи очилата си.
- Даа. - Това нещо ме възбужда.
Когато бях на седем години, аз си купих още едни очила,
в случай, че нещо се случи.
Тези шоута, те бяха толкова добри, те всяваха такъв страх.
- Даа. - Те бяха велики.
Спомняш ли си това, където младежът имаше секундомер?
Някой в бара му даде секундомер,
и той беше наистина неприятен тип.
И той взе секундометъра и го удари, и всички, освен него, замръзнаха във времето.
- Това е Извън Граници (Outer Limits). - Не, това беше Зоната.
- Това беше Извън Граници (Outer Limits). - Не, това беше Зоната.
Добре, те имаха един филм за манекени,
които имаха две седмици почивка и се превърнаха в хора
и им беше позволено две седмици да излизат навън и сами да пазаруват.
И тогава онази се върна и беше минало повече от две седмици,
и другите манекени казаха "Ела тук за малко"
- и я превърнаха в пластмасова. - Човече, те бяха плашещи. Те бяха велики.
Харесвах ги.
Хей, искаш ли да видиш нещо наистина страшно?
Как мислиш!
- Наистина? - Дааа.
Добре, сега това ще бъде наистина, наистина страшно.
- Вярвам ти. - Окей, спри колата настрани.
- Да спра настрани? - Искаш ли да го видиш?
- Добре, покажи ми, докато карам. - Не, не мога. Не мога да ти го разкажа.
Това ще отнеме само няколко секунди.
Добре. Две секунди. Oкей?
- Oкей. - Какво е това?
- Само спри настрани. - Oкей.
- Аз ще ти покажа. - Добре.
Oкей.
Уплаши ме.
- Готов ли си? - Oкей, започвай.
Какво правиш?
Ти отключи тази врата с ключа на въображението.
Зад нея има друго измерение,
Измерение на звука,
Измерение на образите,
измерение на ума.
Ти се пренасяш в пространството на сенките и материята,
на нещата и идеите.
Ти току що прекрачи в Зоната на Здрача.
Скоро ще видите гневния човек, Господин Уйлям Конор,
който носи на плещите си отломък от националния дълг.
Това е един раздразнителен човек, самотник, който е уморен да чака преломните шансове,
които идват при другите, но никога при него.
Господин Уйлям Конор, която сляпа омраза е на път да го катапултира
в най-тъмния ъгъл на Зоната на Здрача.
Хей! Хей! Бил!
- Как си? - Добре.
Аз не мога да остана дълго. Роднините на жена ми от Флорида ще дойдат за вечеря.
Хей, момиче, донеси тук друга бира!
Бил, yтази вечер нещо не изглеждаш на кеф.
Да, писнало ми е, туй то.
Познаваш ли Голдман?
Ти не получи повишение?
Те го дадоха на това чифутско копеле.
Защо не дойдеш тук и не ме позабавляваш? Аз имам нужда от това.
Пий си бирата.
А ти? Искаш ли да ме развеселиш?
Не ме закачай.
"Не ме закачай." Oкей.
Мисля, че тя те харесва, Бил.
- Знаеш ли, не мога да повярвам в това? Не мога. - Бил, пий си бирата. Споко.
Какво искаш да кажеш с това "Споко"?
Те дадоха на Голдман моето повишение, а ти ми казваш "Споко".
Знаеш ли какво би означавало това за мен?
Щях да получавам допълнителни 6,000$ на година.
Знаеш ли, че тези чифути
винаги получават повече пари. Ти го знаеш това, нали?
От кога работи Голдман?
И какво от това, ако той е работил повече от мен? Какво? Аз съм по-добър от него!
Аз много работих за това повишение, а какво се случи?
Те го дадоха на някакъв си чифутин.
Искам да кажа, какво друго още искат те, по дяволите?
Те притежават всичко и без това.
Хайде, Бил, чифутите не притежават всичко.
Арабите няма да им го позволят.
Арабите. Кои са те, по дяволите? Само един негър, загърнат в чаршаф.
- Той сега се е навил. - Ще ти кажа нещо.
Не знам какво става с тази държава,
но става от трудно по-трудно да си изкараш прехраната.
Знаеш ли защо? Ще ти кажа зако.
Заради чифутите, заради чернилките, заради ориенталците.
- Преувеличаваш, Бил. - О да, аз преувеличавам. Защо не?
Знаеш ли на кого принадлежи къщата ми? На японска банка!
Аз ще ти кажа още нещо, негрите живеят не по-далеко от шест къщи от моя дом!
Шест къщи.
Извинете ме, господине. Имате ли някакъв проблем?
О да, аз имам много проблеми.
Вижте, наистина не ме е грижа, господа, какво си мислете,
докато не трябва да го слушам.
Всичко е на ред. Няма проблем.
Моят приятел е само малко разстроен, това е. Той получи няколко лоши новини днес.
Даа...
Да не се опитваш да ни убиеш?
Аз само току що приключих да ти разказвам, че някакъв чифутин получи работата ми,
а мои съседи са негри! Да не ти е неудобно?
Искаш ли да си ходиш? Или искаш да си замълча? Е, какво?
- Бил, нека да го караме по-леко. - Хей, не ми минавай с това!
Ще ти кажа нещо. Аз обичам тази проклета страна.
И се борих за нея в Корея. И държавата ми плащаше да убивам жълтурковците.
Хей! Хей!
Но същите тези жълтурковци сега притежават къщата ми.
Аз имах нужда от тази работа.
Аз наистина се нуждаех от това повишение.
Аз разчитах на допълнителни пари.
Аз не разбирам. Чифутите са богати.
Защо, по дяволите, тогава те имаха нужда от моятя работа?
Хей, Бил, Аз познавам Голдман. Не би могъл да го наречеш богат.
Ти не разбираш за какво, по дяволите, аз говоря, нали?
Опитвам се да ти кажа, че аз съм по-добър от чифутина.
Аз съм по-добър, отколкото един африкански ловец с копие,
аз съм по-добър от някакъв си жълтурко, защото аз съм Американец!
Аз съм Американец! Това вече нищо ли не значи?
- Задръж, успокой топката. - Не, ти задръж!
Какво ще кажеш за "Моля те, задръж топката?"
А за това: "Моля те, дръж това?"
Хей, Бил, почакай минута.
Бил.
Хей, наистина съжалявам за твоето момче, човече.
Какво?
Хей.
Хей, това е моят портфейл. Чакай. Това е моят портфейл!
Това е... Това е кредитна карта, помилуй Боже.
Виж, това е моята шофьорска книжка,това е моят портфейл, това е моята кредитна карта.
Хей, момчета, да спрем за малко.
Почакайте минута. Почакайте минута. Почакайте минута!
Госпожо, помогнете ми, моля.
Простреляха ме.
Аз не знам къде съм, госпожо. Аз се нуждая от...
Бихте ли могли да ми помогнете, госпожо? Вижте, това... Простреляха ме. Аз...
Аз не знам какво ми се случва.
Моля Ви, госпожо.
Това са тези, които ме простреляха.
Не, не, не.
Не, не.
Сега те спипахме, негрюша.
Този негър има златен часовник.
Ти си го откраднал, нали, момче?
Къде съм?
Вижте, аз не съм направил нищо нередно. Какво ще направите с мен?
Ще обесим този негърски кучи син!
Да не сте луди? Вие сте откачили. Вие всички сте ненормални!
Изгорете този негър!
- Аз не съм негър. - Окей, я се виж.
Аз не съм направил нищо нередно.
Какво ще ми направите?
Млъквай, чернилка!
Аз съм бял човек! Какво, по дяволите, ви става? Аз съм бял!
Негърът се измъква!
Чарли е там навън, човече. Знам го.
Споко, човече. Не се връзвай толкова.
Той е прав, човече. Нещо мърда.
Хей, аз не искам някой да виси на задника ми, човече.
- Хей. - Млъквай!
Помощ. Аз съм американец! Аз съм американец. Помогнете!
Казах ви, момчета, че не трябваше да да застреляме лейтенант Нидермайер!
Не го приемай надълбоко, нали? Нали няма? Те ме простреляха в крака.
Я го карай по-леко, нали? Къде ме водиш?
Виж, аз искам да говоря с вашия командир!
Аз настоявам да говоря с вашия командир, чуваш ли ме?
Настоявам да говоря с командира!
Не, не, не, не!
Рей.
Рей! Рей! Лари!
Това съм аз! Лари! Лари, помощ!
Рей, това съм аз! Хей, Лари! Рей, това съм аз!
Рей, помощ! Лари! Рей!
Това съм аз! Това съм аз! Това съм аз! Това съм аз!
Помощ! Помощ! Това съм аз!
Понякога казват, че където няма надежда, там няма живот.
В случая това се отнася за обитателите на дома за престарели Сънивейл,
където надеждата е останала само в спомените.
Но надеждата току що прекрачи прага на Сънивейл,
маскирана като престарял оптимист, който носи своето вълшебство в блестяща консервна кутия.
Витамин A е за скалпа, косата, зрението и зъбите.
Витамин B е за косата и за лигавицата.
Витамин C е за кръвоносната система.
Много е важен за това.
И да не забравяме калция за добри здрави кости и зъби.
Макар че, преди да стигнем до това,
аз винаги съм препоръчвал малко лимонов сок включен в диетата.
Хубава диета, здрави възрастни граждани.
А сега за витамин E. Този витамин е важен.
Ако сте се радвали на здрав секс през живота си,
няма причина, поради която да не продължите да се радвате, да кажем, и при вашите 80 години.
А сега, аз имам няколко специални упражнения за вас.
Това е Лео Конрой. Това е неговият син. Той е в бизнеса с недвижими имоти.
Добре, първо се опри на скута си.
Така е добре. Постави ръцете свободно.
Добре. Сега изправи гръбнака си.
Ти каза, че може би тази седмица аз бих могъл да дойда на посещение.
Да дойда на посещение.
Бих искал да е възможно, тате, но тази седмица не е подходящо.
- Ние наистина трябва да тръгваме. - Разбирам.
Може би следващата седмица, тате.
Ще закъснея за играта. Джеф трябва да...
Бай-бай, тате.
Сбогом.
Всекя втора събота той сваля тези куфари долу до колата на сина си,
и всяка втора събота той ги носи обратно нагоре по стълбите и се разопакова.
Отговорът е...
Как е малкото име на "Критикът на синовете на Хан"
Поради неговото постоянно наводняване.
Не го казвай, Ейджи. Аз мисля.
Какво е Жълтата река?
Тези проклети деца!
Беше им казано да не си играят наоколо. Възрастните хора се нуждаят от почивка.
Добре, те само си играят, Господин Конрой. Не правят нищо лошо.
Бих искал да мога да излезна навън и да играя с тях.
- Защо не го направите, Госпожо Демпси? - Защото, Господин Блум,
Тя е стара.
Не сте престарял за игра, Господин Конрой.
Вижте, аз ръждясвам, когато си почивам.
За пръв път ли сте в старчески дом, Блуум?
В действителност - не, господин Конрой, Бил съм в шест или осем дома.
Кажете ми, Госпожо Демпси, ако бихте могли да излезете там навън и да играете с тези деца тази вечер,
коя игра бихте искали да играете?
Е, аз обичах всички детски игри, особено кегелбан (jacks).
В началното училище аз бях училищния шампион по кегелбан (jacks).
Не го казвай, Ейджи! Аз мисля.
Но ако сега аз можех да кажа на моето тяло какво да прави, аз бих танцувал.
Кой е Бартоломей Къббинс?
- Кой е Бартоломей Къббинс? - Много добре. Бартоломей Къббинс!
Аз бих бил поласкан, ако Вие танцувате с мен, Госпожо Демпси.
Би ми харесало... Oх, гърба ми!
Пол, това е Амадеус.
Спомняш ли си как да го използваш?
Какво ли не бих дал, само отново да се върна в пубертета.
Oх, продължавай.
Спомняте ли си това, Госпожо Демпси?
"Не вчерашната нощ, но нощта преди нея
"24 крадци дойдоха и почукаха на вратата ми
"Щом аз изтичах навън, те влязоха вътре
- "И ето какво ми казаха..." - Спрете!
Ти имаше пълноценен живот, моя любов. Сега не ставай немарлив.
Сложи си обувките, а?
Добрият евреин ходи бос, когато някой умре.
Аз не съм от този вид евреи.
Добре, аз съм. Сложи ги.
Господин Уейнщейн, какъв бяхте като дете?
O, аз обичах да се катеря. Аз можех да се катеря като котка.
- Винаги съм искал да бъда Дъглас Фейрбанкс. - O, все още го искате, Господин Аджии.
Аз счупих много пружини на легла и кости, скачайки от дрешника в леглото
и навън през прозореца.
А пък аз, на мен ми харесва да съм стар.
Синът ми обеща да ме замразят.
Ти вече си замразен, загубеняк.
А Вие, Господин Блуум?
- На какво сте си играли? - Моята игра беше "Ритни консервената кутия".
O, това беше момчешка игра. Моят последен съпруг, Джек Дъмпси...
- Не войник? - O, не войник, не бях войник.
Джек Дъмпси беше най-любезният човек, който някога е живял на земята.
Джек Дъмпси обаше тази игра. Той много обичаше...
Каква е целта на целия този разговор? Защо повдигна този въпрос?
Това не е здравословно!
"Птичката с жълтия клюн, глупаво скочи на моя прозорец
"опули лъскавите си очички и каза: "Не те ли е срам, поспаланко?"'
Топчета! Е това беше игра!
Животът беше толкова лесен и спокоен, когато бях малко момиченце.
- Хората се грижеха за мен. - Те се грижат за теб и тук.
Госпожица Кокс полага големи грижи за теб. Не ти разрешава да направиш каквото и да било.
Не. Аз имах много приятели и играчки.
- Играчки? Ти искаш играчки? - Играчки.
Защо, те имат тук толкова играчки, че ще ти стигнат до края на живота ти.
- И приятели? - O, да, приятели.
Какво, Господин Блум тук се опитва да ни сприятели.
Опитва си всички ни да развижи, нали, Блуум?
Денят, в който спрем да играем, е денят, в който започваме да остаряваме,
да поглеждаме часовника,
очаквайки дните по-бързо да минават и свършват, броейки годините.
Ние винаги нещо очакваме с нетърпение.
Следващия залез, следващия ден, другото лято,
слеващата игра да ритнеш консервната кутия!
Да ритнеш консервната кутия!
- Кой играе? - Какво?
Аз започвам играта да ритнеш консервната кутия! Кой ще играе?
Блуум, кога ти падна за последен път
и не можа да се изправиш самичък?
Как смееш да искаш от тях да излезнат навън
и да рискуват малкото живот, който е останал в тях?
Животът е риск, Господин Конрой.
Аз от никого не искам да направи нещо, което аз не бих искал да направя.
Добре, тогава съм съгласен.
Може би, ако играем на да ритнеш консервната кутия,
ще получим малко от това вълшебство, което ни липсва.
Малко от младостта.
Виж, костите им са стари и ще се счупят, ако се опитат да тичат.
Сърцата им са стари. Дробовете им са стари!
Госпожица Кокс никога няма да ни позволи да излезем навън и да играем, Господин Блуум.
- Това е нарушение на правилата. - Правилата?
- Дали правилата някога са спряли някое дете? - Не.
Вие ще позволите правилата да ви спрат от шанса да бъдете отново млади?
O, не, не, не. Аз не мисля така.
Виж, този старец все още има малко магия, останала в него.
И ако вие вярвате, аз мога да обещая, че отново ще се почувствате като деца.
Ти правиш обещания, които не могат да се сбъднат!
- Госпожо Дъмпси, аз искам да видя, как танцувате. - Oх, това би ми харесало.
И аз искам да видя как се катерите, Господин Уейнщейн.
Аз ще се катеря като котарак!
Ние ще нарушим правилата.
Какво могат да ни отнемат, което все още не сме загубили?
Кога мислите да играем, Господин Блуум?
Довечера, довечера, довечера!
Не се грижете да ме будите!
Време е.
Мирише като в полунощ, както си спомням.
Едно, две, три, четири, пет, шест,
седем, осем, девет, десет.
Виждам те, Ейджии!
Юхуу! Юхуу!
Господин Блуум е...
O, виждате ли, Господин Блум?
Пол ритна консервната кутия.
Господин Блум е отново "себе си".
Свободни сте ("Царски път до десет")!
- Свободни сте ("Царски път до десет")! - Свободни сте ("Царски път до десет")!
Проклети хлапета.
Свободни сте ("Царски път до десет")! Свободни сте ("Царски път до десет")!
Свободни сте ("Царски път до десет")...
Oх, Боже мой!
- Гладис? - Това ти ли си, Хари?
Какъв малък грозник.
Виж ме колко съм нисък!
Играй. Играй. Ти искаше да играеш? Върви да играеш!
Пази се да не те намушкам със сабята си!
Пази се от Черния Пират!
"Птичката с жълтия билет все още е на прозореца ми
"Погледна ме с блестящото си око и каза: 'Не ке ли срамуваш, поспаланко?"'
Аз съм момчето и ще те хвана!
- Не, Господин Ейджи, махни се! - Не сега!
Не, Господин Ейджи!
Харесва ми аромата ти. Мирише на вечна младост.
Ейджи, махни се от жена ми!
"Не вчерашната нощ, но нощта преди нея
"Двадесет и четири крадци почукаха на вратата ми
"Аз избягах навън, те влязоха вътре"
Мога ли да Ви поканя на танц?
Сър, не бих искал да изглеждам неблагодарен, но защо и Вие не се присъедините?
Преди много, много време аз открих,
че бих искал да бъда на истинската си възраст и да се опитвам да запазя ума си млад.
Вашето желание се сбъдна. Вие сте деца отново.
- Пред Вас е целият Ви живот. - Но моят живот беше тежък.
Аз имах първокласен живот.
Аз бих могъл да стоя на главата си 60 години.
Студено ми е. Къде ще прекараме нощта?
- Кой ще се грижи за нас? - Няма да имаме проблеми.
Добре, само почукай на вратата на сина ни и кажи: "Пусни ни да влезем, Мърри. Ние сме родителите ти."
Сега, почакай минутка.
Нека го обмислим отново. Искам да кажа, говорим да бъдем млади отново.
Говорим за секса.
Но Джак Демпси не е тук! Аз няма никога да го срещна!
Моята халка! Моята брачна халка! Тя падна!
О, моля, аз не съм молил да бъда млад отново.
Всичко, което исках, беше да танцувам.
Аз мога да бъда стар и да танцувам.
Не искам отново да ходя на училище.
Аз си спомням нощта, когато баща ми умря.
Ние го положихме вътре и изпратихме всички деца навън.
Аз видях Халеевата комета, когато долетя.
Аз не искам да загубя отново всички хора, които обичам.
Бях твърде млад да видя Халеевата комета.
Аз щях да я видя, когато стана на 80 години.
Това е само след още два рожденни дни, Госпожо Демпси.
Искате ли да я видите на 8 или на 80?
Осемдесет.
Благодаря Ви.
Добре, Вие по всяко време можете да влезете вътре и да се върнете по леглата.
Може би ако Вие, старчоци, имахте по малко от тази магия все още във Вас,
Вие щяхте да се събудите във Вашите стари, добри тела,
но със свежи млади глави.
Свежи млади разуми.
Млади умове.
- Свежи млади умове. - Свежи млади умове.
Даа.
- Хари, почакай! - Почакай минута, почакай минута!
Харесва ми да съм млад.
Откачалка!
Има деца в леглата.
Има деца в леглата!
- Има деца ... - Деца, деца, деца.
Деца.
Да. Да.
- За какво говориш? - Ще видиш. Имаше деца в леглата.
Леглото...
Добре, те бяха...
Имаше деца в леглата.
- Добър вечер, Госпожице Кокс. - Е, те вече са възрастни.
Дръж!
Добре дошли в Шерууд, милейди. Какво, Сър Гай? Няма ли да ме поздравите?
Какво правиш тук по това време, малък хулиган?
Как смееш да дойдеш тук по това време през нощта и да плашиш тези възрастни хора.
Моля те, вземи ме със себе си.
Аз също искам да дойда.
Ти не можеш да дойдеш с мен, Лео.
Ти ще трябва да останеш със себе си.
"Има съдба, която оформя ни оформя, даже и да сме недодялани."
Съжалявам.
Добре, да тръгвам!
Но аз съм готов сега.
- Аз съм готов. - Превъзходно е да си млад отново!
Пази се от сабята ми. Дръж!
Той успя.
Доматите са на оградата.
Говорихме от години, че ще отидем да видим това езеро.
Нека помолим Мърри да ни заведе.
Да попитаме господин Конрой - той може да доведе внука си.
Господин Ейджи! Господин Ейджи! Някой виждал ли е Господин Ейджи?
Хана?
Защо стоиш около приключването, стоиш около надеждите
Само ме чуйте.
Сигурен съм, че вие ще се съгласите. Възрастта не означава нищо.
- Господин Блуум? - Аз съм.
О, това е чудесно! Ние Ви очаквахме.
Извинете ме, дами и господа, нашите нови гости пристигнаха.
Портрет на жена в преход. Елен Фолей, възраст - 27 години.
Професия - учителка.
До сега обликът на нейния живот е било едно безспирно еднообразие,
едно очакване да се случи нещо различно.
Елен Фолей все още не знае, че току що нейното очакване приключи.
Oкей, предавам се. Къде съм?
Е, ти не си се изгубила.
Изглежда, че си пропуснала обратния завой точно там при Клифоолдвил.
Да, oкей, половин миля надолу по пътя има бензиностанция, това е Beaumont.
Хващаш наляво и минаваш четири квартала.
Магистралата свършва точно там. Не можеш да го пропуснеш.
Ти, може би...
Хей, момче, по-внимателно с автомата.
Той не работи добре.
Момченце, не аз съм направил играта, аз само прибирам монетите.
Защо не пуснеш още една монета, може би ще работи по-добре.
Виж, магистралата се разделя точно извън града, тя излиза навън...
Уолтър, детето ще развали телевизора.
Хей, това е неговата монета. Телевизията е безплатна, ти знаеш.
Тъй ли? Аз получих двайсетачка от това.
Голям късмет.
И така, накъде си се упътила?
- Willoughby. - Хей, хубав град.
- Там си се уредила на работа или какво? - Не, не точно.
От къде си?
- Homewood. - Хубав град.
- Ти и преди го каза. - Хелло. Даа.
Хей, Уолтър, това е жена ти.
- Жена ти. - Благодаря.
...не може да го нарани. Има лява ръка...
- Окей. - Хей, Чарли.
Хей, ела, човече, успокой се. Успокой се.
Това е.
Достатъчно!
Какво става тук?
Хей, какво се е случило?
Хей, виж, аз не знам какво се е случило, госпожо.
Каквото и да се е случило, съжалявам.
Да, добре...
Хей, забрави за сандвича. Податър е.
Превъзходно.
- Хубав град. - Това беше наистина много добре.
Благодаря много, момчета.
Боже мой.
Всичко наред ли е?
- Даа. - Даа.
Сигурен ли си? Тук. Нека да видя.
О, по дяволите. Боже.
Ох, не! Виж това! Виж, Ще ти дам малко пари.
- Можеш ли да го поправиш? - Даа.
- Може би можеш да ме закараш до вкъщи? - Със сигурност.
Ти не живееш тук наблизо?
Сигурна съм, че родителите ти се притесняват за теб.
- Не е точно така. - Не?
Днес е моят рожден ден. Тях даже не ги е грижа за това.
Наистина?
О не.
- Какъв злощастен рожден ден. - Всичко е на ред.
Аз получих приятел.
Аз също така.
Аз съм Ентъни.
- Елен Фолей. - Много съм доволен, че се срещнахме, Елен.
Благодаря.
Каква хубава къща.
- Харесва ли ти? - Да.
Тук наистина е много спокойно.
Заповядай.
Хелло? Аз съм!
- Здравей, Ентъни! - Здравей!
- Добре, добре, добре. - Хелло.
- Ентъни се върна! - Я виж. Как сте?
- Това е Елен. - Правилно е това? Елен?
Елен, удоволствие е да се запозная с вас. Всеки приятел на Ентъни е приятел...
Хелло.
Това е чичо Уолт и сестра ми, Етел.
Как сте?
Е, сега, добре ли чух, че Ентъни се е върнал?
- Да, ето го! - Това са майка ми и баща ми.
- Хелло. - Хелло.
- Това е Елен. - Елен Фолей.
Елен. Възхитен съм.
- Удоволствие е да се видим, Елен. - Тя ме докара в къщи.
- Така ли? - Ти не спомена за това!
Много любезно от Вас.
Да, добре, страхувам се, че ни се случи малко произшествие.
Произшествие?
Да, добре, аз блъснах Ентъни, както той се возеше с колелото си.
- Наистина ли? - Вие го блъснахте?
Да.
Е, не личи да е станало нещо лошо.
- Не, господине. Не, господине. Ентъни е наред. - О, да. Да, Ентъни е наред!
- Може ли Елен да остане за вечеря, мамо? - О не, наистина, аз само...
- Каква превъзходна идея! - Добра идея.
Разбира се, че тя може да остане!
Добре, това ще бъде превъзходно.
- Може ли веднага да ядем? - О, да.
- Наистина! Защо не! - Защо не? Ние може да ядем когато си поискаме.
- Може ли да измия ръцете си? - Ето оттук.
- Може да оставите това. - Добре.
- Аз ще Ви помогна с жилетката. - Благодаря.
Ще се видим след малко.
Внимание за стъпалото.
Ентъни.
Ентъни?
Ох, плажът.
Ох, аз харесвах плажа.
Добре тогава, няма да получиш огънче.
Дай ми огънче и може да получиш цигара.
Ти ми дай цигара, тогава ще ти дам огънче.
Не става така. Аз ги намерих пръв.
Не ми казвай как трябва да бъде.
Хей. Вие. Къде е това огледало? Така или иначе, вие двамата няма да пушите.
Вие знаете, че това не е добре за вас.
Здравейте.
Това е Сара, другата ми сестра.
Тя пострада при инцидент.
Ето ме и мен.
Обичам винаги да ги известявам, че идвам.
- Готови сме да ядем. - Много добре!
Добре, това е чудесно!
- Добре! Умирам от глад. - И аз. И аз.
Добре, да започваме. Обзалагам се, че Ентъни е наистина гладен.
Хайде сега. Ела тук.
Ето я жилетката Ви, мила.
Добре, ти знаеш, че ние сме толкова щастливи, че можеш да се храниш с нас.
Нали знаеш колко е загрижен Ентъни за тези неща.
Искаш ли да седнеш до мен?
- Може би майка ти би искала... - O, не, не, не.
Виждаш ли, аз ще трябва да се занимавам с вечерята.
Да, така е.
Ти седни отдясно от Ентъни.
O, така е добре. Много добре.
- Идеално. Идеално. - Наистина, много добре.
Сега ме чуй, не се осмелявай да вкараш още нещо в тази къща!
Чу ли ме? Още нещо!
Даже едно единствено нещо!
Мишка!
Скъпи, спомняш ли си къде е вечерята?
Ти знаеш къде е.
- Аз ли? - Във фурната, нали, мамо?
O, да! Да, разбира се! Разбира се.
- Колко съм глупава. - Тя никога не знае.
- Аз ще ти помогна да я намериш, мамо. - Ще се върнем след малко.
Ние, анимационните герои може да имаме превъзходен живот,
ако само се възползваме от положителните му качества.
- Ние може да правим всичко, за което си помислим. - Какво искаш да кажеш, приятелю?
Добре, да предположим, че аз искам да съм мишка.
Аз съм мишка.
Това е добра анимация.
- Какво друго би искал? - Нищо друго не е толкова добро.
В анимацията всичко може да се случи.
- Ето ни и нас! - Превъзходно ядене за всички.
- Вкусно, вкусно, вкусно! - Да, господине.
Добре, добре, хайде.
Ентъни, това е за теб, скъпи, на твоето обичайно място, точно тук.
И, Елен, защо не седнеш точно тук до Ентъни.
- Това е за теб, чичо Уолт. - Благодаря.
- Заповядай. - Това е за теб, мамо.
- Благодаря. - Благодаря ти, мамо.
Моля, Ентъни.
- Аз обичам това. Това е добро. - Това е точно попадение.
Добре ли е?
Добре.
Фъстъчено масло. Добро е по този начин.
- Фъстъченото масло прави бургера. - Точно така. Точно така.
Не става по друг начин.
Фъстъченото масло е добро за теб.
Мога да изям още толкова.
Така ли се храните винаги?
Ентъни може винаги да има каквото си поиска.
- Каквото и да е то. - Може да се обзаложим.
Добре, не мислиш ли че е добро?
Ти си млада. Имаш нужда да се храниш.
Не може да се храните така през цялото време.
Не е добре през цялото време.
- Не, не е добре! - Ентъни, това е точно така!
- Точно попадение! - Толкова си прав!
Никога не ми го казвай!
Не честит рожден ден!
Не, не честит рожден ден!
Разбира се! Това е вечеря по случай рожден ден.
Друг рожден ден? С подаръци? И пожелания?
Не го направих аз!
Няма нищо. Всичко е на ред.
Съжалявам, Ентъни. Аз наистина трябва да си тръгвам.
Не, моля те, не си отивай!
Чичо Уолт ще направи фокус!
Той ще направи фокус.
- О, ти трябва да останеш за фокуса! - Той ще направи фокус!
Върни се. Върни се. Чакай. Чакай.
- Направи фокуса с шапката, чичо Уолт. - Да. О да.
- Къде е шапката? - Върху телевизора.
- Ето я. Добре. - Сега, ти стой тук.
Ти седни точно там.
Фокусът с шапката.
Добре, нека да видим.
Няма нищо в ръкава. Започваме. Това е. Няма нищо в ръкава. Виждаш ли?
Добре, няма нищо в ръкава и ...
И... Извинявам се. Извинете ме. Да.
- Продължавай, чичо Уолт. - O, да, да.
Но шапката. Къде е шапката?
Както виждате, няма нищо в шапката, нали?
Нищо в шапката.
Така ...
Ти ще го харесаш. Направи го, чичо Уолт!
Да, господине.
- Давай, чичо Уолт! - Да.
Виждаш ли?
Не е ли смешно? Ние често го правим.
- Тук ще ти хареса. - Наистина тук ще ти хареса. Наистина. Аз обещавам.
- Кълна се, че ще ти хареса. - Направи още нещо!
Махни се!
Моля те, не си отивай, Елен. Аз мога да направя тук да е много добре.
Аз мога да направя храната такава, каквато кажеш, че трябва да бъде.
Даже мога да променя къщата.
Само ми кажи и аз мога да направя каквото поискаш. Само не си...
Казах ти. Те ме мразят!
Те искат да ме отпратят на едно лошо място,
точно както искаха моите истински майка и баща.
Това не е така, Ентъни. Ти знаеш, че ние не бихме го направили.
Не, ние те обичаме, Ентъни. Наистина, ние те обичаме.
- Сигурно. - Те се страхуват от мен!
Всички се страхуват. Ето защо правят така.
Аз правя всичко за теб.
Те могат само да си седят тук и да гледат телевизия цял ден.
Никой не трябва да прави каквото и да било. Нищо!
- И през цялото време аз съм наистина добър. - Това е така. Ти си добро момче, Ентъни.
- Ти си добро момче. Ние те обичаме. - Даа.
Добре, тогава аз се чудя кой ли е написал тази бележка.
Аз се чудя кой ме е нарекъл чудовище.
Не бях аз, Ентъни.
Защо, аз никога не бих направил нещо такова, ти го знаеш.
- Не ме поглеждай. - Нито пък мен!
Никой от нас не е, Ентъни. Това е тя!
- Не. Не бях аз! - Не, тя, тя. Етер! Етел!
Трябва да е Етел. Разбира се, би трябвало да е била Етел.
- Точно така. - Да.
Етел! Ето те и теб. Това беше Етел. Точно така.
- O, превъзходно. - Това би трябвало да бъде Етел.
Разбира се, това беше Етел. Разбира се.
Ох, не знам дали е така.
Каква невероятна изненада. Етел, а?
Давай, Ентъни. Направи го! Направи го!
Да направя какво, Етел?
Сега разбра ли, че ти никога няма да се измъкнеш от тук?
Ти мислиш, че случайно си дошла тук?
Той го направи да стане така.
Той те доведе тук, точно както той ни доведе тук и ни държи тук.
Точно по този начин той ще те държи тук.
Може би той е откачил по теб, точно както той беше към истинската си сестра,
и ще те осакати и ще ти махне устата,
тъй че ти да не можеш никога повече да му крещиш.
Или може би той ще ти направи това, което той направи с истинските си майка и баща.
За теб дойде време е за тръгване, Етел.
- Ентъни, не го прави! - Това е голяма изненада.
Току що я направих.
Желая да попаднеш в анимациите.
Исусе.
Казах ти, че анимациите са добри.
- В тях може всичко да се случи. - Ние те чакахме.
Бягай, Етел! Бягай!
Това е всичко, Етел.
Не мога да го спра, Елен. Не искам да нараня никого.
Всичко, което искам от хората, е да не се страхуват от мен.
Ти не го разбираш. Никой не го разбира.
Всичко, което трябва да направя, е да си пожелая нещо и то се случва.
Аз мога да направя всичко.
Каквото и да е!
Пожелай го на обратно, Ентъни.
Пожелай го обратно!
Аз мразя тази къща!
Аз мразя всичко в нея.
Пожелавам го наобратно. Пожелавам всичко обратно!
Ентъни?
- Къде сме? - Никъде.
А останалите?
Аз ги изпратих там, където те искаха да отидат, далеч от мен.
Това не е честно.
Предполага се, че трябва да си щастлив, когато твоите желания се сбъднат.
Предполага се, че трябва да си щастлива, когато се испълнят твоите желания.
Ентъни, върни ни обратно.
Върни ни обратно.
Тъй че ти също да можеш да си тръгнеш?
И къде ще отида, Ентъни?
Аз видях, какво можеш да направиш.
Аз знам, че ти притежаваш сила, дарба, която те прави специален.
Ти бъди по-внимателен,
или един ден
тя ще стане твърде голяма, за да я контролираш.
Сега, може би, само може би,
заедно ние можем да го укротим и да се поучим от него,
да го използваме по начини, за които никога преди не си помислял.
Бих искала да бъда твой учител, Ентъни,
и твой ученик.
Ти ще останеш с мен?
Да.
Завинаги?
Завинаги.
Добре.
Ентъни,
нека не правим повече така, oкей?
- Разбира се. - Oкей.
Добре.
Погледни в джоба си.
Няма значение.
Това, в което се загледаш, би могло да бъде края на особено страшен кошмар.
Но то не е. Това е началото.
Представяме ви Господин Джон Валънтайн, въздушен пътешественник.
Той пътува към Зоната на Здрача.
Дами и господа, тази буря се разви
малко по-бързо, отколкото ние очаквахме.
Ние правим маневри,
като намираме с радара най-спокойните места.
Все още съществува възможност да попаднем в места, където са възможни малки инциденти,
ето защо аз Ви моля да се върнете по местата си и да затегнете коланите на седалките си.
Моля, загасете цигарите си
и скрийте всичко, което би могло да полети в самолета,
гледайте през прозореца и се забавлявайте...
Хей там, здравейте.
Може ли да ме чуете?
Здравейте.
О, ей. Там има пасажир, който стои вътре от дълго време.
- Висок? Рус? - Да. Да. Място номер 4A.
О, да, Валънтайн.
Имам усещане за него. напрегнат нервен човек.
Как да го изкараме от туалетната?
- Нещо не е наред ли? - Не, не, не. Всичко е наред.
Господин Валънтайн? Мога ли да Ви помогна?
Почакайте момент.
Дион, защо не почукаш? Нещо може да не е наред.
Нека му дадем още няколко минути. Добре ли сте?
Няма проблеми.
Вижте, Господин Валънтайн, аз знам как се чувствате. Много хора стават нервни по време на полет.
Но ако погледнете статистиките, Вие сте на по-безопасно място тук, отколкото на земята.
Точно така. Тук е по-безопасно, отколкото в банята Ви.
Не, аз ще съм абсолютно на ред.
О, Боже!
Всичко ще бъде наред. Ще Ви помогнем да се върнете на мястото си.
В действителност, шансовете да се удавиш в банята,
във ваната, са някъде около 8/100,000 процента,
сравнени със самолетните катастрофи. съгласно цифрите за миналата година.
Броят на пасажерите, които са летяли по въздуха миналата година,
е равен на броя на населението на една цяла държава.
Това е...
Това е 426,504,000... забравих останалото.
Броят на хората, които умират в къщи, надхвърля броя на хората...
...много повече от...
Докато при шофиране... Шофирането, забрави това.
Процентът на хората, които умират при шофиране, 22, 23% от...
- Имам ли нужда от моята бордна карта? - Не, нямате.
Пазете си главата. Пазете си главата.
Това е момче.
I think I spilled my drink.
Мисля, че разлях напитката си.
О, съжалявам, господине. Ето, сега ще го оправим.
Нека махна тия неща от тук.
Микро Чип Логик, Освобождението на Лявото Полукълбо.
- Любител на научната фантастика, а? - Не, това е научен текст. Компютри.
- Наистина ли четете такива неща? - Аз ги пиша.
О, Боже мой, така ли.
Да ви кажа ли нещо, да поставим това настрани, и Вие да се опитате малко да поспите.
Не, не, не... Бих искал да оставите светлината включена.
Oкей. Аз ще взема това. Добре? Хайде.
Да Ви кажа нещо. Гона ще го поставя на безопасно място.
Вижте, Вие ще бъдете много добре, тъй че се развеселете, oкей?
Пийнете малко вода.
Нека да поставим обезопасяващите колани.
- Какво? Нещо не е наред? - Не, не, всичко е наред.
Вижте, на нас не ни е разрешено да правим това, но аз имам тези успокоителни.
- Може би те ще Ви помогнат да заспите. - Не, това е...
Всичко е наред. Аз не се нуждая от нищо. Аз ще бъда добре.
- Те са много леки. - Не. Благодаря Ви, но аз ще бъда наред.
- Това ще ти струва 4 бона. - Какво казахте?
- Пошегувах се. - Добре, но аз не се шегувам.
Сега трябва да положите гърба си на Вашата седалка.
- Искам да остана тук! - O, не, не, не.
Вие трябва да положите гърба си тук.
Ето ни и нас. А сега да поставим предпазния колан.
- Аз не се нуждая от поставяне на предпазния колан. - О, да, Вие имате нужда.
Не бихме искали да паднете.
- Аз няма да падна. - Да, ако седите тук, няма да паднете.
- Oкей? - Oкей.
- Наред ли сте? - Даа.
- Наистина? - Да, със сигурност.
Вижте, аз съм Дион. Ако имате нужда от нещо, повикайте ме.
Добре, благодаря Ви, но аз съм сигурен, че ще бъда наред.
Наистина, аз ще съм добре.
Oкей.
Вие чухте Капитана. никакво пушене.
НИКАКВО ПУШЕНЕ.
Не пушете!
Има нещо отвън!
Там нещо се движи, виждам го!
Има човек на крилото на самолета!
Имаше някой там отвън.
- Трябва да ми повярвате! - Аз го видях. Зелен и лигав.
- Оставете нещастния човек на мира. - Аз само се опитвам да помогна.
- Вие ги развеселихте. - Имаше светкавица.
Първоначално аз помислих, че това е животно, някакъв вид птица или нещо такова,
но това беше човек!
Имаше пламъци, които излизаха от мотора,
и след това припламване, а после дим!
Може би това е техник, който се е хванал за самолета, когато той е излитал.
Боже, как би могъл той да оцелее там? Въздухът е твърде разреден.
Поривите на вятъра. там е... Там е много студено.
Това е невъзможно, нали?
Боже мой. Чувствам се много глупаво.
Може ли да ви се е привидяло?
Гол човек, пълзящ по крилото на самолета на височина 35,000 фута?
Няма причина да се чувствате неудобно, Господин Валънтайн.
- Само се опитайте да поспите. - Това е невероятно, мисълта,
как очите могат да те накарат да виждаш нещо, което не е там.
Има човек на седалка 3F
който напълно откаля.
Виж, ти само трябва да се справиш с него.
Всичко е наред. Не е необходимо да стоите с мен.
Знам, че има и други пасажири, за които трябва да се грижите.
На мен ми е добре да седя с Вас, докато заспите.
Не, може би на мен ще ми е по-лесно, ако съм сам.
- Сигурен ли сте? - Сигурен съм.
Вече ми се нспи.
- Виждате ли? - Oкей.
Поставете белезниците.
Аз съм наред! Аз съм наред! Аз съм наред! Не ме докосвайте! Не ме докосвайте!
Служба сигурност на Федералната Авиационна Администрация. Вие искате аз да се погрижа за това?
Не. Всичко е наред. Той ще бъде наред.
Вие трябва да приземите самолета! Навън има човек.
- Само заемете мястото си. - Трябва да ме пуснете навън.
Може ли всички да седнат по местата си? Седнете!
Заемете местата си. Искам всички пасажири да седнат по местата си.
Да, много Ви благодаря.
Свалете това нещо на земята! Вие трябва да свалите това нещо на земята!
- Вие трябва да свалите това нещо на земята! - Знаете ли къде се намирате?
- Господин Валънтайн! - Приземете ни!
- Погрижете се за малкото момиче. - Oкей. Ела тук, скъпа.
- Белезниците! Настрани! - Това е то. Успокойте се.
Ела тук, скъпа, ти си тук.
- Мамо! - Това е момиче, това е то.
Мамо, странния човек, той ме хвана!
Боже мой, какво е направила тя този път?
Поемете дълбоко въздух, Господин Валънтайн.
Дълбоко, дълго вдишване.
Бавно. Отпуснете се.
Това е. Ние сме в безопасност.
Ние проведахме малък разговор.
Какъв е проблема?
Бихте ли погледнали навън през този прозорец, моля?
Какво би трябвало да видя там навън?
Нищо.
Въбще нищо. Съжалявам, че изкрещях.
Господин Валънтайн, Би трябвало да го видите от моя гледна точка.
Аз съм Първия офицер на този самолет в силна буря.
Отгоре на всичко, аз имам неразумен пътник.
Вие поставяте под заплаха безопасността на този полет
и Вие плашите останалите пътници.
Или Вие ще се успокоите, или ще Ви сложим белезници.
Чуйте, нещо не е наред с този самолет!
Не ме е грижа какво ще се случи с мен,
но ако някой не направи нещо по този въпрос, ние всички ще умрем!
- Ще У-М-Р-Е-М, умрем! - Ти си голям глупак!
Бяхте нормален човек!
Седни, скъпи. Ела, добре?
Господин Валънтайн, какво мислите, че не е наред с този полет?
- Машината не работи. - Коя?
Тази, която е отвън.
Външният номер едно. Той не работи, нали?
- Какво Ви кара да мислите така? - Няма значение. Това е истина, нали?
Преди девет минути, външният номер едно беше ударен от мълния.
Появи се пламък и ние го загубихме.
- Светкавица. - Светкавица.
Господин Валънтайн, този самолет има четири мотора.
Възможността да загубим един от останалите три е екстремално малко вероятна.
Сигурен ли сте, че това е било само светкавица?
Абсолютно.
Чуйте ме, ние ще се приземим след около 20 минути.
Има особено висока възможност да преживеем този полет.
Oкей.
Ще се видим долу след 20 минути. Седнете. Оковете го!
Наред ли сте?
Не, не, не, не.
Обичам те.
Света Мария, изпълнена с милосърдие, Господ е с нас...
Мамо. Мамо. Мамо.
Какво правите сега? Знаете, че това е много лошо!
- Никой ли не Ви е учил на обноски? - Хайде. Хайде.
Проклятие!
Той взе оръжие!
И точно така всичко се случи. Практически, аз съм герой.
Ще го повярвате ли?
...времето се развали, ние никога нямаше да успеем да приземим това бебче.
Дяволска нощ.
Имахме буря, имахме пламъци в мотора, и от горе на всичко това откачено шоу.
Без да упоменавам оръжието. Оръжието беше ужасно.
той нямаше оръжие. Не, не, не, Той нямаше оръжие. Това беше моето оръжие.
Това беше моето оръжие. Аз съм от охраната. Аз имам право да нося оръжие.
Той беше направо луд. Той счупи прозореца. Какво се опитваше да направи? Да излезе навън?
Това е клаустрофобия! Те биха предпочели да се разбият в земята, отколкото да останат в самолета.
Видях какво се случи. Видях!
Знам, че той беше уплашен, но не мисля, че беше луд.
Но, Дион, той каза, че е видял някого на крилото.
Макс, ние загубихме номер едно. Ще провериш ли номер две?
Добре. Някой да ми свети. Аз искам трансмисионен шенкелов болт.
Нека проверим тези гуми.
Франко, кажи ми какво става с тези закрилки.
Искам да знам дали има изтичане на гориво от това бебче.
И разкарай тези хора от тук.
Макс! Макс! Макс!
Свети Толедо!
Хей, момчета, какво става там?
Стига с нази шумотевица, а?
Кой има нужда от това? Какво ще кажеш за малко музика?
Сигурно.
Хей, това е... Това е...
Аз обичам Кридънс.
Беше ли ти много страх там горе, а?
О, да.
Искаш ли да видиш нещо наистина страшно?
Има пето измерение извън тези, които човекът познава.
Това е мястото посредата между светлината и сянката,
между науката и суеверието,
и то лежи между бездната на човешките страхове и върхът на неговите знания.
Това е измерението на въображението.
Това е мястото, което ние наричаме Зоната на здрача.
English