DEN OÄNDLIGA HISTORIEN
- God morgon, Bastian. - God morgon, pappa.
Jag drömde igen, pappa... om mamma.
Jag förstår, men vi två måste leva vidare.
Vi har saker vi måste göra, Bastian.
Vi får inte låta mammas död bli en ursäkt att slippa undan det.
Jag tror att det är dags att du och jag pratar lite.
Din mattelärare ringde i går.
Hon säger att du ritar hästar i din mattebok.
- Det är enhörningar. - Vad?
Det var inget.
Hon säger också att du inte gör läxorna i tid.
Och jag är besviken att du inte försökte komma med i simlaget.
Du sa att du ville börja rida.
Du säger att du älskar hästar, men du verkar rädd för dem.
Är du inte stor nog att komma ner på jorden nu, Bastian?
Okej.
Sluta dagdrömma och ta tag i problemen i stället.
Det var fint att prata lite. Det borde vi göra oftare.
- Kom inte för sent till skolan igen. - Jag kom inte för sent i går.
- Där är knäppskallen! - Har du några stålar till oss i dag?
Ta honom!
- Du kommer inte undan, ditt kryp! - Vi ska ta dig!
- Var är stålarna?! - Jag har inga!
Har du inga pengar, så åker du i soporna!
Nej! Nej!
- Vem har gett dig lov att krypa upp? - Tillbaka med dig!
- Nej, inte en gång till... - Tro inte att du kommer undan!
- Han tog den vägen! - Vilken då?!
Ut härifrån! Jag gillar inte barn!
Är du kvar än? Hörde du inte vad jag sa?
Du gömmer dig, inte sant? Spelhallen är längre bort.
Här säljer vi små fyrkantiga saker, de kallas böcker...
De fordrar ansträngning att läsa och de piper inte.
- Jag har 186 böcker hemma. - Seriemagasin...
Jag har läst "Skattkammarön", "Siste mohikanen", "Sagan om ringen" -
- "En världsomsegling under havet", "Tarzan"...
Kom. Vem springer du i väg från?
- Det är några killar från skolan. - Varför?
- De slänger mig i soporna. - Varför ger du dem inte på nöten?
Jag vet inte...
- Vad handlar den där boken om? - Den är mycket speciell...
Hur då?
Dina böcker är ofarliga.
När du läser dem blir du Tarzan, eller Robinson Kruse.
Det är därför jag gillar dem.
Men efteråt blir du en liten pojke igen.
Har du nånsin varit kapten Nemo-
- fångad i din ubåt medan en jättebläckfisk anfaller dig?
- Ja. - Var du inte rädd att inte klara dig?
- Men det är ju bara en saga. - Det är precis det jag menar.
De du läser är ofarliga.
Är inte den det?
- Bry dig inte om det. - Men, ni sa ju att den var...
Glöm den. Den här boken är inget för dig.
Koreanders. Vad kan jag stå till tjänst med?
DEN OÄNDLIGA HISTORIEN
Oroa er inte. Jag lämnar tillbaka boken.
Matteprov... Å, nej.
VINDEN
Det var midnatt i Ylskogen och vinden ven i de uråldriga träden.
Plötsligt kom nåt jättelikt dånande genom den kusliga skogen.
Vad är det där?
Förlåt mig, går det bra att jag gör er sällskap i kväll?
Ni förstår, jag har rest hela dagen.
Nu förstår jag varför ni har valt att slå läger här.
En utsökt läcker kalkstensbit.
Härlig bouquet! Den måste vara av en bra årgång.
Javisst, ni har rätt. Vi valde platsen för dess läckra stenar.
- Är han helknäpp? - Nej, han är en stenbitare.
- Förlåt. - Stackars älskling.
Jag ber om ursäkt.
Det var kalksten med ett stänk av kvarts. Mycket gott!
Där jag kommer ifrån, uppe i norr, hade vi utsökta gourmetstenar.
Men nu... nu är allihop borta.
- Jag förstår hur det gick till... - Jag svär, det var inte jag.
Jag tror jag vet vad det var. Berätta mer.
Nära mitt hem fanns det en underbar sjö-
- men sen... sen försvann den.
- Torkade sjön ut? - Nej, den fanns bara inte mer.
Det fanns inte ens en uttorkad sjöbotten kvar.
- Ett hål? - Ett hål vore något. Det fanns inget.
Och det blev större och större.
Först fanns det ingen sjö mer och till slut... inga stenar.
Fortsätter han käka sten så där, är de snart slut här också...
Nattalf, det här är allvarligt.
Det du berättar händer i väst också. Ett konstigt Ingenting förstör allt.
Vi nattalfer lever söderut och det händer där med.
Så... det är inte bara i vår del av Fantasien?
Kanske finns det redan överallt.
Kanske är hela landet i fara. Vad ska vi göra?
Jag är på väg för att be kejsarinnan i Elfenbenstornet om hjälp.
Det är vi också. Om inte kejsarinnan kan rädda oss, vem kan det då?
Varför sitter vi här, i stället för att ge oss av mot Elfenbenstornet?
- Vad väntar vi på?! - Ja, kom så ger vi oss av!
- Vakna nu! - Kom, lilla flickan!
Vi kan inte bara sitta här! Vakna, dumma fladdermus!
Vi kan inte vänta på en snigel. Ska jag bära dig?
Ingen fara, det är en löpsnigel.
Vi hinner inte ens vänta på en löpsnigel.
Det är verkligen en löpsnigel.
Ingen bryr sig om mig och min dumma fladdermus.
Om jag skulle ta med mig några smaskiga stenar som färdkost...
Å, nej!
Ingentinget!
Titta, där är det! Fantasiens hjärta.
Inte visste jag att det var så vackert.
Håll dig vaken! Jag sa åt dig att hålla dig vaken!
Kejsarinnans hem. Hon är vårt enda hopp.
Vänner, jag vet varför ni har kommit hit.
Ingentinget... förgör vår värld.
Jag vet också att ni har kommit hit för att be kejsarinnan om hjälp.
Men jag har förfärliga nyheter!
Kejsarinnan har blivit dödligt sjuk.
Det finns ett mystiskt samband mellan sjukdomen och Ingentinget.
Hon är döende...
...så hon kan inte rädda oss.
Men det kanske ändå finns ett hopp!
Bland gräsfolket som jagar purpur- bisonoxen finns en stor krigare-
- och bara han kan bekämpa Ingentinget och rädda oss.
Han är vårt enda hopp.
Hans namn är Atreju.
Atreju...
Kejsarinnan hade skickat bud efter krigaren.
När han till sist anlände till Elfenbenstornet-
- bar han hela Fantasiens hopp med sig.
En liten pojke!
Jag är ledsen men det här är ingenting för barn.
- Jag måste be dig gå. - Varför skickade ni efter mig, då?
Är han tokig?
- Det var Atreju vi skickade efter. - Jag är Atreju.
Inte Atreju, barnet. - Atreju, krigaren!
Jag är den ende Atreju, men jag rider gärna hem och jagar bisonoxar.
Nej, vänta!
Kom tillbaka, är du snäll.
Om du är den Atreju vi skickade efter, vill du då åta dig ett uppdrag?
Javisst. Vad för slags uppdrag?
Att finna bot åt kejsarinnan... och rädda vår värld.
Ingen kan ge dig något råd, utom detta:
Du måste färdas ensam och du måste lämna dina vapen här.
Det kommer att bli mycket farligt.
- Finns det någon chans att lyckas? - Jag vet inte.
Men om du misslyckas, kommer kejsarinnan att dö-
- och hela vår värld kommer att förintas.
När börjar jag?
Nu, och du måste skynda dig. Ingentinget blir starkare för var dag.
Ta den här.
Auryn...
Den som bär Auryn talar i kejsarinnans namn.
Den kommer att ledsaga och skydda dig.
- Farväl, min vän! - Var försiktig!
Samtidigt, i en annan del av Fantasien-
- gav sig en mörkrets skuggvarelse också ut på uppdrag.
De hade färdats utan mål i nästan en vecka-
- utan att finna bot åt kejsarinnan.
Varken Atreju eller hans häst, Artax, hade en aning om-
- att skuggvarelsen, Gmork, redan var dem på spåret.
Vad är det, Artax? Är det redan dags att rida vidare?
Jag vet vad du vill. Det är dags att äta.
En bra idé.
Nej, det är en toppenidé.
Nej... inte för mycket. Vi har fortfarande lång väg kvar.
Atreju och Artax hade genomsökt Silverbergen, Hopplöshetens öken-
- och Kristalltornen utan framgång. De hade bara en chans kvar-
- att finna Morla, den uråldriga, Fantasiens klokaste varelse-
- som bodde på Hornberget nånstans i det livsfarliga Sorgmodets träsk.
Kom nu, pojken.
Alla visste att den som lät sorgen ta överhand skulle sjunka i träsket.
Det går fint, Artax.
Kom nu, Artax.
Vad är det? Vad är det för fel?
Kom, pojken.
Vad är det?
Nu förstår jag. Det är för svårt för dig.
Artax, du sjunker! Kom nu! Vänd om, du måste!
Kom, Artax! Kämpa emot sorgen, Artax!
Du låter träskets sorgmod få tag i dig, Artax.
Du måste försöka, du måste bry dig om... för min skull.
Du är min vän, jag älskar dig.
Dumma häst! Du måste, annars dör du!
Kom, snälla! Jag tänker inte ge upp! Ge inte upp, Artax!
Hornberget!
Morla, den uråldriga.
Morla. Morla!
Men det är ju omöjligt... De kan inte ha hört mig.
Är du Morla, den uråldriga?
Inte för att det spelar någon roll, men... ja.
Hjälp mig, Morla. Känner du igen den här?
Vi har inte sett Auryn på länge.
Vi...? Finns det någon annan här också?
Vi har inte talat med någon annan på tusentals år...
...så vi har börjat tala med oss själva.
Vet du att kejsarinnan är mycket sjuk?!
Inte för att det spelar någon roll, men... ja.
- Fast vi bryr oss inte om det. - Om jag inte räddar henne, dör hon!
Ingentinget förgör landet! Bryr du dig inte om det?!
Vi bryr oss inte ens om... om vi bryr oss om.
- Är du förkyld? - Nej.
Vi är allergiska... mot ungdom!
Du vet hur jag kan hjälpa henne, inte sant?!
Inte för att det spelar någon roll, men... ja.
Om du inte berättar och Ingentinget kommer, så dör ni också... båda två!
Det skulle åtminstone vara någonting.
Hjälp mig. Du sa att du visste...
Vi är trötta på att nysa. Ge dig i väg, ingenting spelar någon roll.
Det är inte sant! Om det inte betydde nåt, kunde du tala om det!
- Klyftig pojke... - Tala om det nu!
Vi vet inte... men du kan ju fråga Södra oraklet.
- Hur kommer jag dit? - Det kan du inte.
Det är 10000 mil härifrån.
- Det är för långt bort. - Ja, just det.
Glöm det. Ge upp.
Nej! Atreju skulle inte ge upp nu.
Efter flera dygns medvetslöshet öppnade Atreju sakta ögonen.
Han befann sig i ett konstigt landskap.
Han var ren och hans sår var omskötta.
Ska du redan gå?
Jag skulle bara... jag måste... Jag försökte bara...
- Smyga dig i väg? - Ja... nej!
- Jag tycker om barn. - Till frukost...?
Nej då, jag är en lyckodrake. Jag heter Falkor.
- Jag heter... ...Atreju, och du har ett uppdrag.
Du var medvetslös och du talade i sömnen.
Skulle du kunna komma hit och klia bakom mitt högra öra?
Jag kan aldrig riktigt nå dit.
- Här? - Ja.
Det var skönt! Tack!
Så du är på väg till Södra oraklet, lille vän?
- Ja, men det är för långt bort. - Det vill jag inte påstå.
- Vet du hur man kommer dit? - Javisst, det är precis runt hörnet.
- Hur gick det till?! - Med tur...
- Har du redan fört mig 10000 mil? - Nej...
- Bara 9891... drakvägen. - Du är fantastisk!
Man ska alltid ha en lyckodrake med sig, när man är ute på uppdrag.
Allt kommer att gå bra, Atreju.
Bara du aldrig ger upp, så följer lyckan dig.
Det är skönt att ha en vän igen.
Du har mer än en... Titta där.
Bort, kvinna! Du stör mitt vetenskapliga arbete!
Du och ditt vetenskapliga arbete!
Vad pojken behöver nu är en av mina brygder.
Pojken behöver mina vetenskapliga råd mycket mer.
Inte förrän han är frisk. Sätt dig i ditt eget hörn.
Du sitter alltid på min plats!
Han är frisk! Nu är det min tur med honom!
Försök inte! Jag avgör när han är frisk, och då säger jag till dig!
- Har du fortfarande ont? - Lite, men det är ingen fara.
Ska patienten avgöra det? Det måste göra ont, om det ska verka.
Här, drick det här.
Gott, va? Det är min brygd på fladdermusvingar, -
- ödleöga, trädmögel, ödlehjärnor och fjäll från en härsken sjöorm.
Var kommer du och din drake ifrån och vad sysslar ni med?
Är det av intresse för vetenskapen?
Jag heter Atreju. Jag letar efter Södra oraklet.
Då har du kommit rätt, min pojke. Jag är expert på Södra oraklet.
- "Det är min specialitet." - Det är min specialitet.
Sätt dig ner och håll tyst för en gångs skull!
Du håller tyst, kvinna! Nu är det min tur.
Jag heter Engywook och hon är Urgl.
Har du hört talas om mig? Rör du dig inte i vetenskapliga kretsar?
Jag är expert på Södra oraklet. Du har kommit rätt, min gosse.
- Ingen tok, som en gammal tok... - Vänta! Stanna här!
Observatoriet! - Till vinschen, kvinna!
Kan du inte veva fortare, din slöfock?!
Jag har studerat Södra oraklet i åratal. En dag ska jag ge ut min bok:
"100 års studier av Södra oraklet. Band 1: De tidiga åren."
- Har du varit hos Södra oraklet? - Vad tror du...?!
Jag arbetar vetenskapligt!
Titta!
- Är det Södra oraklet? - Nej.
Det är första porten du måste passera, innan du når Södra oraklet-
- och får tag på den sista informationen till min bok.
Fast de flesta människor kommer ju inte så långt...
Varför inte?
Sfinxerna håller ögonen slutna tills någon-
- som inte känner sitt eget värde försöker passera.
Här kommer en som ser ståtlig ut.
Nu ska vi se vad han egentligen tänker om sig själv. Titta!
Fortsätt, din fegis! Fortsätt!
Låt mig titta nu. Det är jag som är vetenskapsman.
Han fortsätter. Jag tror att han klarar det.
Är sfinxernas ögon öppna eller slutna?! Låt mig se!
De är slutna.
Nej, vänta! De öppnas!
Klarade han sig förbi?
Nej.
Tjusiga rustningar hjälper inte.
Sfinxerna ser rakt in i ditt hjärta.
Nästa gång vill jag själv se vad som händer. Det är mitt teleskop.
- Jag ska försöka. - Nej, gå inte än!
Jag har inte berättat om nästa port, den är ännu värre! Atreju!
Han klarar det aldrig!
Börja inte tvivla på dig själv! Var säker!
Var säker på dig själv!
Spring, Atreju! Spring!
Spring nu!
Han klarade det! Han klarade det!
Du behöver också vitaminer.
Han klarade det! Atreju kom igenom sfinxporten!
- Jag visste att han skulle klara det! - Bra!
För det behöver du inte ramla ur korgen igen.
- Jag visste att det skulle gå bra. - Dumheter! Du förstår ju ingenting!
Nu kommer det värsta. Nästa port är Trollspegelns port.
- Atreju måste möta sitt sanna jag. - Det blir inte svårt för honom.
Det tror alla, men snälla människor får reda på att de är grymma-
- och tappra män upptäcker att de är fegisar.
När de får se sitt sanna jag rusar de flesta i väg... skrikande!
Nu går det för långt...
Tänk om de faktiskt vet vem jag är i Fantasien?
Södra oraklet?
Var inte rädd. Vi ska inte göra dig illa.
Vi har väntat länge på dig, Atreju.
- Är ni Södra oraklet? - Ja, det är vi.
Då vet ni vad som kan rädda Fantasien!
- Ja, det gör vi. - Vad är det?! Jag måste få veta!
Kejsarinnan behöver ett nytt namn.
Ett nytt namn, är det allt?
Det är enkelt. Jag kan ge henne vilket namn hon vill.
Ingen från Fantasien kan göra det.
Bara ett människobarn kan ge henne det nya namnet.
Var hittar jag ett människobarn?
Du kan bara hitta ett bortom Fantasiens gränser.
Om du vill rädda vår värld, måste du skynda dig.
Vi vet inte hur mycket längre vi kan stå emot Ingentinget.
Falkor! Falkor!
- Fort! Ingentinget finns överallt! - Ingen fara.
Vi hinner till Fantasiens gränser.
- Vet du var det är? - Jag har ingen aning.
- Hur ska vi hitta människobarnet? - Med tur!
- Fortare, vi måste skynda oss! - Okej, håll i dig hårt!
Så synd att de inte frågade mig.
Min mamma hade ett så underbart namn.
De flög och flög tills de kom fram till Möjligheternas hav.
Då kom de inte längre.
Titta, Atreju! Ingentinget!
- Falkor! - Atreju! Atreju!
Atreju!
Falkor!
Falkor, var är du?!
Atreju, var är du?!
Visst ser de väl ut som stora, snälla, starka händer?
Jag har alltid trott att de var det.
Å, mina små vänner. Den lilla pysslingen med sin löpsnigel-
- nattalfen, till och med den dumma fladdermusen.
Jag kunde inte hålla dem kvar.
Ingentinget slet dem ur händerna på mig.
- Jag misslyckades. - Nej, inte du.
Det är jag som har misslyckats. Jag valdes att stoppa Ingentinget-
- men jag tappade Auryn och kan inte hitta lyckodraken.
Så nu kan jag inte ta mig bortom Fantasiens gränser.
Ingentinget kommer att vara här när som helst.
Jag ska bara sitta här och låta det föra bort mig också.
Visst ser de väl ut som goda, starka händer?
Morla?
Artax!
Om du kommer närmare, ska jag slita dig i stycken.
- Vem är du? - Jag är Gmork.
Och du, vem du nu är, kan få äran att bli mitt sista offer.
Jag dör inte så lätt. Jag är en krigare.
Modige krigare, kämpa då mot Ingentinget.
Jag kan inte ta mig bortom Fantasiens gränser.
- Vad är det för roligt med det? - Fantasien har inga gränser.
- Det är inte sant! Du ljuger! - Dumma pojke.
Vet du ingenting om Fantasien?
Det är den mänskliga fantasins värld.
Varje del, varje varelse är en liten bit-
- av människornas drömmar och förhoppningar.
Därför... har det inga gränser.
Varför dör Fantasien, då?!
För att människorna börjar förlora hoppet och glömma sina drömmar.
- Så Ingentinget blir starkare. - Vad är Ingentinget?!
Det är tomheten som blir kvar.
Det är den förtvivlan som förgör vår värld.
- Och jag har försökt hjälpa till. - Varför det?!
För att människor utan hopp är lätta att styra-
- och den som styr... har makten!
Vem är du egentligen?
Jag är den som tjänar makten bakom Ingentinget.
Jag sändes att döda den ende som kunde ha stoppat Ingentinget.
Jag tappade bort honom i Sorgmodets träsk.
Hans namn var Atreju!
Om vi ändå ska dö, dör jag hellre i strid!
Ta mig, Gmork! Jag är Atreju!
Falkor!
Atreju!
Det var slutet för Fantasien.
Bara några fragment av denna en gång så rika och vackra värld-
- hade lämnats kvar av Ingentinget.
Kära gamla Falkor, kan du se någonting alls?
Nej, hela landet är borta.
- Ja, bara för att jag misslyckades. - Du försökte.
Tror du att Elfenbenstornet finns kvar?
Vi får hoppas det, Atreju. Vi får hoppas det.
Låt Auryn leda dig.
Om Elfenbenstornet finns kvar, så led oss dit.
Elfenbenstornet!
Kejsarinnan...
Gå nu.
Atreju, varför ser du så sorgsen ut?
Jag har svikit er, kejsarinna.
Nej, det har du inte. Du förde honom med dig.
- Vem? - Människobarnet.
Han, som kan rädda oss alla.
- Känner du till människobarnet? - Javisst, jag vet allt.
Min häst dog, jag nästan drunknade, jag lyckades undkomma Ingentinget.
Och så visste du redan allt!
Det var enda sättet att komma i kontakt med honom.
Jag kom inte i kontakt med något människobarn!
Jo, det gjorde du. Han har lidit med dig.
Han genomled allt du genomled.
Och nu har han kommit hit... med dig.
Han är mycket nära... och han hör varje ord vi säger.
Vad?!
Om han är så nära, varför kommer han inte hit?!
Han förstår inte att han redan är en del av den oändliga historien.
Vad är "den oändliga historien"?!
Precis som han delar dina äventyr med dig, delar andra hans.
De var med honom, när han gömde sig i bokhandeln.
Det är omöjligt!
De var med honom, när han tog boken med Auryns symbol på.
I den läser han sin egen historia... just nu.
Det är inte möjligt! De kan inte prata om mig!
- Vad händer om han inte kommer?! - Då försvinner vår värld.
Och jag med den.
Varför gör han inget?!
Han förstår inte att bara han har kraften att hejda det.
Han kan inte tro att en liten pojke kan vara så viktig.
Är det jag?!
- Vet han vad han ska göra?! - Vad ska jag göra?!
Han ska ge mig ett nytt namn.
Han har redan valt det, han ska bara ropa ut det.
Det är bara en saga, det är inte på riktigt!
Atreju, nej!
Bastian! Varför gör du inte det du drömmer om?
Jag måste hålla mig på jorden!
Ropa mitt namn!
Bastian... snälla!
- Rädda oss! - Ja, jag ska!
Jag ska göra det jag drömmer om!
Månbarn!
- Varför är det så mörkt? - Det är alltid mörkt i början.
- Vad är det där? - Ett sandkorn.
Det är allt som finns kvar av mitt stora rike.
- Har Fantasien försvunnit helt? - Ja.
- Då har allt varit förgäves. - Nej, det har det inte.
Fantasien kan återuppstå inom dig, i dina drömmar och önskningar.
- Hur då? - Öppna din hand.
- Vad tänker du önska dig? - Jag vet inte.
Då kommer det inte att finnas något Fantasien mer.
- Hur många önskningar har jag? - Så många du vill.
Ju mer du önskar dig, desto större och finare blir Fantasien.
- Blir det? - Försök.
Min första önskan är...
Falkor, det är vackrare än jag trodde!
- Tycker du om det? - Det är underbart!
Det är som om Ingentinget aldrig hade funnits!
Atreju och Artax!
Vad önskar du dig härnäst?
Titta, där är de!
Ett monster!
Hur gillar ni det här, era fegisar?!
Den här vägen!
Nu ska vi ta er!
Bastian önskade sig mycket mer och upplevde många fler äventyr-
- innan han återvände till vår vanliga värld-
- men det är en annan historia.