Трябва да си бърз.
Какво?
АМЕРИКАНСКИ МЪЛНИИ
Движение, Бил.
Изчакайте, задръжте вратата.
Ще натиснете ли пети, моля?
Скъпи Дейвид, би ли ги показал на майка си. - Вера.
Каза ми, че специалността и е политическа.
Свързахте се с резиденцията на Съмърс.
Кажете името си и часа на позвъняване. Веднага щом можем, ще се свържем с вас.
Здравей, мамо. Маркус е.
Маркус!
Мисля, че е време да се срещнем отново.
Вече съм на път.
По вечеря, ще съм в Сейнт Луис.
Чао.
Добър ден. Агенция "Самър Талънтс".
Здравей, Дейвид.
Г-жа Съмърс, Дейвид ви търси.
Здравей, Дейви.
Мамо, познай кой ще дойде за вечеря.
Маркус.
Разбира се, че се радвам, скъпи.
Мамо, спокойно.
Добре. По-късно ще говорим.
Май започвам да харесва брюкселското зеле.
Аз ще отворя.
Да? Мога ли да ви помогна?
Нещастник. - Кучи син.
Отслабваш. - Не. Губиш форма. Аз ставам по-строен.
Кой направи стените толкова грозни?
Мама налепи целият апартамент. Моля те, кажи и че ти харесва.
Не.
Тук е! - Здравей.
Съжалявам, че закъснях.
Добре дошъл в къщи.
Нови тапети.
Хубави са.
Радвам, че ти харесват.
Май рибата е още топла. Хайде, сядай.
Хапнах по пътя.
В такъв случай, ще взема да...
Аз ще ги взема, мамо. Нека аз.
Вие двамата защо не...
Ще се оправя.
Прибрах се, защото се тревожа за Дейви.
Трябва да отиде в колеж, мамо.
Виж, ако проблемът е в парите, аз ще помогна.
Маро, да не започваме отново. - Знам, че не ти се говори за това.
Той е достатъчно голям, за да се оправя сам.
И се оправя чудесно тук.
Изобщо не е добре.
Почити е изпаднал.
Имам приятели във факултета. Изобщо не се справя добре.
Можеше, ако... - Можеше.
Тази година му е лоша.
Това ни е мотото. Семейното ни мото: "Съмърс можеха."
Аз можех. Ти и татко можехте. Сега е ред на Дейви.
Винаги намираме оправдания.
Нека ти кажа за "можеше." Можех да съм ти ядосан, но не съм.
А ти можеше да направиш последните седмици на татко, по-поносими.
Но не го направи.
Знам го.
Имам снимките ти, Вера.
Не, хубави са.
Но съм малко разочарован.
Не съм си мислил, че е любов, помежду ни, а си мислех, че е секс.
Сега ми казваш, че е истина, но е липсвала свободата.
Не аз съм в модния бизнес, Вера. Майка ми е.
Ако искаш интервю, обади се на нея.
Не искам да се карам с теб. Прекалено съм загрижена за Дейви.
Той е умно дете, мамо. Само дето мястото не му е тук.
Видя ли го, когато влезе?
Ти си доктор. Не можеш ли да кажеш?
Да кажа какво? Какво му има?
Децата губят килограми по-много причини.
Може да ти се вие свят от ушна инфекция дори и от лоша диета.
Ходихте ли в болница, да го прегледат?
Забрави ли, че се ужасява от болниците?
Аз съм доктор. Защо не ми се обади?
Защото не можах.
За Бога, Маркус. Заради отношенията помежду ми...
ти си последният, на който бих се обадила.
Надявах се симптомите да изчезнат.
Няма да изчезнат, ако са същите като на татко.
Да го отведа ли, в Усконсин? Ще го пуснем на скенер.
Да го видя аз, и после ще ти се обадя.
Задното не е добре.
По-добре е от предното.
Имаш ли гаечен ключ?
Да.
Трябва да се грижиш за колелото си, Дейви.
Чух, че не си издържал бакалавърския.
И аз не го издържах.
Какво учиш сега?
Записах втора специалност.
Източната философия и каубойските филми.
Инг, и Янг и бам-бам.
Не можем ли да бъдем малко сериозни?
Маркус, какво се опитваш, да бъдеш за малко брат ли?
След година и половина само телефони, най-накрая се появи тук.
Закъсня за вечеря и сега...
Сега искаш да ми четеш конско.
Ако си загрижен, и сутринта можеш да го направиш.
Утре трябва да се върна в Медисън.
Защо си направи труда да дойдеш, тогава?
Ето.
Защо не дойдеш с мен?
Вземи си колелото. Ще покараме.
Само двамата. Какво ще кажеш?
С удоволствие. Само...
Не трябва да оставям мама сама.
Мама одобри идеята.
Какво? С теб?
Питай я сам. - Ще я питам.
Сигурно си я дрогирал до безразсъдство, иначе ще ти даде Нобелова награда за мир!
Мамо!
Мама казва, че много караш. - Да, по малко.
От 30 до 40 мили дневно.
Състезаваш ли се? - Да.
Наистина ли? - Е, не точно. Карам дълго време сам,
и си представям, че съм на състезание и че някой ме гони.
Когато ме настигне удрям на спринт.
Знаеш ли, така милите изминават бързо и това ми отвлича вниманието.
- Състезавал ли се с мен?
Да. Точно миналата неделя. — Така ли? Как бях?
Оставих те след себе си във Вилидж. - Негодник!
Ще се опиташ ли пак да отидеш на олимпиадата?
Не. Много съм стар вече за това. - Ти поне веднъж беше в отбора.
Така ли? Много чудно. Мисля, че бях резерва.
Все едно е. - Не е все едно!
Но можеше... - Остави това ”могъл съм”! Не съм!
Добре.
Слушай, има някои пределни моменти в колоездачните надпревари.
Когато този момент дойде, аз се отказах.
Настанявай се.
Искаш ли нещо да хапнеш? - Не, само искам да спя.
Така ли? - Уморен съм.
Искаш ли дивана? - Да.
Добре. Целият е твой.
Това не ми прилича на къща на доктор. - Така ли?
Прочетох във вестника за бомбардировките в Бейрут,
и си помислих, че точно така изглеждат.
О, Боже!
Сара, това е Дейвид! Дейвид, това е Сара!
Приятно ми е.
Бомбардировките в Бейрут, а?
Ако чуеш звуци от спалнята, няма нищо страшно.
Аз и Сара се любим диво.
Да, разбира се. - Мислиш, че се шегува ли?
Не, госпожо.
Приятни сънища.
Лека нощ, Дейвид.
ОБИКОЛКА НА ТИХООКЕАНСКОТО КРАЙБРЕЖИЕ
Първо място, Маркус Самърс.
ПЪКЪЛ НА ЗАПАДА
Боже!
Някой иска ли да го закарам? - Мислим да покараме с Еди.
Пази се, Дейвид. Еди е истински негодник.
Ще се видим по-късно. - Ще се видим.
Кой е Еди? - Права е. Еди е наистина негодник.
А защо да караме с него? Той е блестящ спринтьор.
Трябва да тренираме спринт. Предстои ни велика обиколка.
Добро утро, Сара! - Добро утро.
Джеки Робинсън СПОРТЕН ИНСТИТУТ
Още не съм тук!
Добро утро, Денис! - Добро утро, Сара, как си?
Добре, а ти? - Прекрасно, искаш ли сок?
Маркус се върна снощи. - Мислех, че ще отсъства дни.
Какво има? - Нещо с брат му, Дейвид.
Знаеш вече семейната история. - Да.
Има вероятност да го има и брат му. - За Бога!
Това семейство като че ли е прокълнато.
Сара от племето Апачи ли е? Наистина ли е от Апачи?
Да. Също така е по малко Иракчанка, Шотландка, Китайка...
С такива преди се познавах, но никога с някоя Апачи.
Къде живее този тип? В Минесота ли?
Не. В онази къща горе, вдясно.
Ей, Еди! Идваш ли?
Еди!
Няма ли да го изчакаме? - Ще ни настигне!
Ето го идва! - Това ли е Еди?
Това е той! - Гад такава!
Върти педалите, така ти се пада!
Харесва те, Дейв!
Харесва твоите маратонки!
Няма да те изяде, Дейв!
Копеле такова! - Внимавай! Идва!
Бягай!
Бягай, махай се!
Махай се, пес такъв!
Взе ми маратонката!
Маркус, взе ми маратонката!
Трябва да се върна!
Впрочем, искаш ли ти да се върнеш?
Изчакай ме тук. - Добре.
Добре е, Били!
Погледни ми пръстите сега...
Дейвид, ела да се запознаеш с някой.
Днес карахме с Еди. - Така ли?
Дейвид, това е доктор Денис Конрад. Той е създал това тук.
Дейвид, как си? - Добре, а вие?
Прекрасно. Нека те разведа на бързо.
Тук в спортната медицина се опитвахме да усъвършенстваме,
потенциала на спортиста, а също така им помагаме да го достигнат.
Анализираме, теоретизираме, преобразяваме,
понякога и съчувстваме, но никога,
никога не сме ирационални! - Никога.
- Какво мислиш?
Ето нашето мото!
Нека ти го преведа, когато искаш да се предадеш - продължи!
Така ли е? - Така е!
Готов ли си за теста на мъчението? Обожавам да мъча младежите.
Това ще му е тежко сега. Трябва малко да си почине.
Нали, Дейвид? - Да.
Може би утре. Утре свободен ли си?
Не съм... Е, може утре.
Тогава до утре! Пази се, Дейви! Беше ми приятно.
Хайде, Денис Казах ти за тези... нали?
Е, още не си умряла! Ами, умри, или направи нещо!
Мога ли нещо да те питам?
Някога някой да е отговорил с „не” на този въпрос? Заповядай.
Говориш ли езика Апача? - Не. Майка ти е полуфранцузойка.
Ти говориш ли френски? - Не.
А аз говоря.
Пристигнах!
Здравей! - Здравей!
Вечерята готова ли е? - Не е.
Дейвид, това е Лесли. Лесли, Дейвид.
Здравей! Видях я! Видях те днес, нали?
Да, и аз те видях в института.
Радвам се да те видя пак. - И аз.
Масло!
Не съм очаквала докторски апартамент, да изглежда така.
Не си ли била тук и преди? - Не, за пръв път идвам.
Питам се по какъв повод? - Голяма грешка!
Защо не са седнали всички. Лесли, седни тук. Дейвид!
Какво? А, извинявай.
Дейвид утре ще се подложи на нашия запазен тест на мъчението.
Така ли? - Да. Но имам усещането,
че ти ще се подложиш на този тест тази вечер, Лесли.
Много обичам салата.
От картофи!
Доктор Самърс ми казва, че учиш източна философия.
Разбира се, че така ти е казал. Когато доктор Самърс каже,
да дойдеш при него, да се запознаеш брат му,
който учи източна философия, тогава нямаш голям избор, нали?
Мисля, че си невъзпитан, Дейви. - Казвам се Дейвид!
И не съм невъзпитан. - Мисля, че е най-добре аз да...
Всичко е наред, Лесли, вечеряй. Не му обръщай внимание.
Не трябва да слушаш каквото ти казва.
Кажи му да върви по дяволите. Можеш и на мен да ми го кажеш!
Не съм дошла тук за това... - Знам какво ти е!
Лесли,
приличаш ми на изискана девойка, но аз искам веднаж в живота си,
да се запозная с девойка, която да не познава нито майка ми,
нито брат ми. - Светът е пълен с такива, Дейвид!
Само че за такова нещо първо трябва да си тръгнеш от къщи.
Прекрасно! Възпитаният доктор проговори.
Баща ми почина, а той същият ден си замина.
Какво трябваше да направя? Сега не е време за семейни проблеми.
Мисля, че... - Всичко е наред, Лесли.
Не се срамувам от моето семейство. И ти сигурно имаш свое семейство,
и не би им обърнала гръб в тежък момент.
Но тя е направила това! - Много ме интересува кой го е направил!
Беше луда по теб, Маркус!
Непрекъснато говореше за прекрасният си син! - Знам!
Когато губех говореше, че съм могъл и да победя,
и че всъщност няма съществена разлика. - Мисля, че това не е нещо страшно.
А ти, Лесли? - Аз мисля, че е страшно!
Много биха нарекли това подкрепа! - И на тате му трябваше подкрепа,
когато умираше, а къде беше тя? Къде беше, по дяволите, Дейвид?
Знаеш къде беше! Беше в този апартамент. - Криеше се в дневната!
Беше съсипана, ясно! На хората това им харесва!
И ти беше там! Защо на теб не ти се случи такова нещо!
Чух как я викаше през нощта! Молех я да отиде при него!
Кажи ми нещо, доктор Самърс! Когато хората не са толкова силни,
както ти си мислиш, че трябва да са,
дали си мислил да им простиш?
Извинявай, Лесли. Прекрасно. Наистина прекрасно.
Всичко е наред.
Хайде, ще те заведа у вас. - Не, аз ще я заведа.
Това всичко беше моя идея. Аз ще я заведа.
Не, благодаря. Сама ще си отида.
Мога да се обадя на мама.
Не ми отговори. - Не възнамерявам да ти отговарям.
Да, мислих да простя на майка,
и скоро го сторих много пъти. - „Скоро” не е достатъчно добре.
Защо, по дяволите, да не е? Това „скоро” е достатъчно добре
за всичко останало в това семейство, не е ли така, Дейви?
А, извинявай, Дейвид!
Всичко е компютъризирано, Дейвид!
Скоростта ще се усъвършенства, издръжливостта ще се усъвършенства,
но ще те държим докато имаш кислород.
Не се притеснявай изобщо.
Искам да издържа само една секунда повече от Маркус.
Така ли? Маркус постави рекорд от 25 минути,
и 14 секунди. - Готов ли си?
Да. - Приготвихме часовника.
Приятно пътуване.
Това ли е теста на мъчението?
Ще надмине 25 минути.
Хайде, Дейвид!
Хайде! Само се дръж!
Хайде, Дейвид! Хайде! Давай!
Хайде, Дейвид! Хайде!
Хайде! - Хайде!
Хайде, Дейвид! Давай!
Задръж го! Вдигни го!
Тук изглежда като „Междузвездни войни”.
Изкривено.
Маркус!
Да не мислиш да ходиш с Дейвид в Колорадо?
Ще отида, Дейвид винаги е искал да види Запада.
Трябва да му кажеш, Маркус! - Не мога, Денис!
Не сега.
Не и след това, което направи днес.
Не мога да му сторя това. Все пак го обичам.
Разбирам те!
По-късно ще го сторим, приятелю. - По-късно. Заедно ще му го кажем.
Много добре.
Не е за вярване.
Какво правиш тук?
Излязох малко на въздух. - Търсих те навсякъде.
Искаш ли да чуеш резултатите от прегледа? - Вече ги знам.
Така ли? Кой ти ги каза? - Никой не трябва да ми казва.
Добри са, нали? - Физически са добре.
Кардиоваскуларната ти система ти е здрава като на брата на Кинг Конг.
Емоционално не си в ред. Честно казано, всеки,
който има твоите способности ме нервира. - Ами и мен ме нервира.
Какво ще направиш по този въпрос? - Не знам.
Професорите по философия казват, че на живота трябва да се погледне,
като на сезонно занимание. - Това ми звучи напълно идиотски.
Наистина те задминах на онзи тест.
Да, както и на останалите резултати.
Значи би трябвало да повтаряш този тест на всеки 2 години.
Така стоят нещата.
Ще се проведе колоездачна надпревара в Колорадо.
„Пъкълът на Запада”.
Точно така.
За последен път ще се състезавам, пък... - Бих искал.
Какво? - Да се състезавам.
- Остави ме да се изкажа.
Канех се да те уговарям и да ти кажа,
че никога не сме се състезавали заедно,
и че това е може би последен шанс да влезем в летния тим.
Маркус! Още нещо. - Какво?
Не искам да ми се изринат краката.
Ще го обсъдим.
Може би трябва да извикаме мама, какво ще кажеш?
Добре. - Става.
Маркус, как е той?
Добре е. - Така ли?
Чист е като сълза! - Боже!
О, скъпи.
Стига, мамо. Би трябвало да се радваш!
Но, аз се радвам, скъпи.
Само да знаеш, че толкова дълго живях с това.
Дейвид ми е всичко, което имам.
Но аз си мислех, че имаш два сина.
Маркус, разбира се, че ги имам.
Не исках да кажа това, хайде... - Всичко е наред.
Не това исках да кажа...
Какво означава това? - Означава, че...
Дейвид е добре, нали?
Дейвид е добре и те поздравява. Трябва да тръгвам, мамо.
Маркус, искам да знаеш. Моля те да разбереш, че обичам...
Трябва да тръгвам! Всичко хубаво!
Как е мама? - Добре е.
Каза ли и че съм добре?
Фишбургер ли сте си купили? Не, казах, че те е блъснал автобус!
Какво си мислиш, че и казах? Хайде, искам нещо да ви покажа!
Къде отиваме? - Хайде!
Виждаш ли това? Това са първите три фази от надпреварата, Дейвид.
Ако не завършиш в първата половина, отпадаш.
ПЪКЪЛЪТ НА ЗАПАДА 1983
Бързо е, нали? - Да.
Е, ще стане и по-бързо. Тези юнаци скоро ще достигнат и 100 км/ч.
Може да е наистина опасно.
Тук се надпреварвам с Мазлин.
Това е оня тип от постера в кухнята!
Това е Бери Мазлин. Беше ми съотборник и най-добър приятел.
Познат е под името Канибалът. - Познаваш ли го?
Бях омъжена за него.
Виждаш ли това? - Кое?
Това тук.
Виждаш ли? Надпреварата започна. Изостанах.
Но не си... - Ето виждаш ли колко съм добър.
Това ниой не може да ти го каже.
Така изглежда като победиш.
А така звучи.
Две точки!
Добър опит!
Умирам от глад! Какво имате?
Дай и това! - Заповядай, Беки!
Омръзна ми вече този сусам! - Сусамът е супер!
Пълен е с протеини и калории! Точно това, което ти трябва!
Трябва ми помфрит и шоколадов шейк, както и чийзбургер!
Беки, това е месо! Виждала ли си някога очите на кравата, като я колят?
Не. - Ти ядеш страха и, Беки!
И ще завършиш с този страх.
Можем да живеем от продуктите от земята.
Не виждам как с люпене на слънчогледови семки
можете да живеете от продуктите от земята.
Заклехме се! Погледни кристала и забрави месото!
Не мога да вярвам!
Какво е това, по дяволите?
Пони Експрес?
Хей! - Какво им е?
Представях си,
че татко е още жив... - И?
Не са имали лекарство за церебрален аневризъм преди две години, но...
И още го нямат, Дейвид.
Ако има засегнат кръвоносен съд дълбоко в мозъка,
няма начин да се отстрани, а не трябва да се засягат основните
мозъчни функции. - Пациентът безчувствен ли става?
Да. Това е нещо като сърдечен удар, но в мозъка.
Дори и да си в най-добрата си и силна форма.
може да ти се случи най-ненадейно.
Така е. Понякога човек чете нещо за това как,
например, на някой плешив човек пак му израства коса,
и се подстригва веднъж седмично. Знаеш, разбира се,
че хората постигат това със силната си воля. Какво мислиш по този въпрос?
Ами...
Лека нощ. - Лека нощ.
Лека нощ, Дейвид.
Винаги съм искал да направя това.
Лека нощ.
Не забравяй салфетки!
Заповядайте?
Чийзбургер, голям помфрит и шоколадов шейк.
Трябва да почакате малко за чийзбургера.
Може ли вместо него един „Биг Мак”? - Разбира се.
Почакайте! Не.
Ще изчакам.
Къде отиваш?
Може би в Калифорния?
А ти? - В Колорадо.
Къде са ти приятелите? - Не се разбрахме, и ги изоставих.
Това не е добре, Маркус.
Защо? - Трябваше да му кажеш истината, ето какво.
Знаеше ли истината нямаше да стигне до тук. - Подценяваш го.
Той е мой брат, разбрано!
Може би знам някои неща за него, които ти не знаеш.
Може и така да е, но не ми дръж такъв тон.
Не си ли чувала за колоездачната надпревара?
Не! Това ли правихте днес?
Надпреварвахте ли се? - Не, само тренирахме за най-добрата,
колоездачна обиколка в Колорадо. Ще се кара до Роки Маунтин и назад,
Много е опасно. Един погрешен ход,
и ставаш статистическа бройка в „Пъкъла на Запада”.
Ами, надявам се да излезеш жив.
Успех. - И на теб.
Чао.
Искаш ли да те закарам?
Къде?
Маркус, виж!
Колко бързо можеш да караш? - С около 100 км/ч, а може и по-бързо.
Не! Не!
Мислех си, че е от мълчаливите. - Няма шанс.
Дори и шумно върви.
Какво е направила с косата си? Какво е това?
Това е Беки Чендлер, а това е брат ми Маркус. Това е Сара.
Здравей. Приятно ми е. - Как е пръстът?
Извинете ме. Благодаря за возенето!
„Пъкълът на Запада” звучи страхотно!
До къде мислиш да се возиш с нас, Беки?
Знаеш ли какво. Ще дойда доста надалеч ако може.
Едно картофче може ли?
Ще ти запазя един от онези уреди.
Първо да се стоплиш, а после веднага да се разхладиш.
Не ми харесва как мирише тук, татко. - Това е жегата,
Рандолф, и не мирише лошо. - Мама казва, че не трябва
да правя това! - Така ли? Е, сега е ред на татко,
а татко иска неговият любим син малко да отслабне!
Имате обаждане на трета линия. - Хайде, ще ти дам колелото.
Използвай това, Рандолф!
Ало?
Да. Кой е?
Как сте?
Търсих го снощи и сутринта и никой не се обади,
пък и нали съм нервна започнах да се притеснявам.
Нямате причина да се притеснявате. Тримата са на излет
Маркус, Дейвид и Сара. - А коя е Сара?
Момичето, с което живее.
Ами исках само нещо да му кажа,
но може да почака.
Хайде, Рендолф, бързо!
Като се върне ще му кажа, че сте го търсила.
Можеш и по-бързо! Да, госпожо, беше ми приятно. Всичко хубаво.
Хей, трябва да си избереш някой спорт. Хайде, избери си.
Харесва ми боулингът. - Боулингът ли?
Боулингът не е спорт, а голяма видеоигра. - Не увъртай, тате.
Какво? - Чу какво казах. Не увъртай.
Как ли те търпи майка ти? - Тате, така както гледам,
в боулинга няма нито един чернокож.
В баскетбола има, и във футбола, дори и в голфа има един,
а в боулинга нито един! Помисли за това!
Идвай тук!
Пренощувахме на същото място и преди 3 години. Спомняш ли си?
А ти как мислиш? - Ще е по-добре да си спомниш.
Мисля, че с мен трябва да разговаряш по друг начин.
Знаеш ли, при мама и татко ми беше най-добре.
Но откакто се разкъсах с онези три типа, които се мотаха
из къщи, вечерите ги прекарвах в гледане на телевизия с татко,
и хапвайки мамините понички. Напълно полудях!
Това направих! Напълно полудях!
Сигурно лесно се влюбваш? Три типа?
Това не беше любов. Мисля, че не беше истинската любов.
Знаех, че ще стане така.
Но, остави ги. - Какво пише на фланелката ти?
Нещо на латински. - На латински? Какво пише?
Може ли да погледна?
Хайде да направим като на олимпиадата.
Какво се прави на олимпиада? - Ами, разменят си фланелките.
ОК.
Какво правиш? - На Олимпиада се свири химна, нали?
Само ако победиш!
Не гледай!
Добре.
Какво ти стана с гласа? - Какво?
Какво става?
Размърдване. - Какво е това?
Ако искаш да минеш отдясно, а някой кретен ти се е „залепил”,
тогава трябва да правиш зигзаг, да го отстраниш.
А какъв кретен? - Това е този, който ти се е закачил,
и иска да мине напред. Погледни ги!
Значи така! - Така.
Хайде, вие кретени! Елате тук!
Хайде, Дейвид!
Искаш ли да ги разкараме?
Размърдване, хайде!
Бързо!
Ето ги!
Виж сега!
Засрамете се, юнаци! - Не можете да стигнете коня!
Ще успеем ли, Дейв?
Да! А така!
Всичките ти трикове са като по книга, Дейв!
Това беше страхотно!
Всички трикове като по книга! - Маркус!
Виж само този задник!
Сара!
Сигурно ни се спука гума.
Човече! - Трябва да спрем.
Всичко е наред.
Сара! - Джером!
Виж се само! - Как си?
Радвам се да се видим! - И аз!
Точно казвах на Джером „Слушай, Джером,
това сигурно е комбито на Маркус. Нашето отборно комби.”
Здравей, Джеронимо. - Здравей, Мазлин.
Къде е той?
Кара колело. Да.
Невероятен е що се отнася до тренинга, но какъв е по-конкретно?
Хайде, Мазлин, обеща, че няма да започваш отново.
Знаеш ли, Джером, жените са истинска загадка.
В надпреварата, винаги побеждава най-добрият,
но кой кара някоя жена да си падне по мъже както Маркус?
Знаеш ли, най-голяма е загадката, която кара някои жени
някога да се влюбят в такъв идиот като теб, Маркус.
Престанете вие двамата!
Кажи му, Сара, той знае, че ще победя,
но му кажи че ще го накарам да страда, преди да го победя.
Не разнасям поръчки. Понякога и не ги чувам.
Ще се откаже. Ще се постарая да го направи.
Ще го погреба в планините.
Джером, мисля те за приятел.
Ще разкараш ли този Канибал от погледа ми,
преди да го убия?
Аз съм Джером. Ти си проклет Канибал, а това е големият камък.
Хайде да тръгваме, имаме състезание за печелене.
Хайде! Чао, Сара!
Аз ще съм Фиг Нютън.
Стоя пред жена с минало!
И тогава той каза „Аз съм Джером, ти си проклетият Канибал.
Това е големият камък. Да тръгваме”. Това ми хареса.
Сара беше така хладнокръвна! Страхотна! Всичко ми хареса!
Този камък ще го занеса в колежа!
Дами и господа, след 7 минути ще започне първият етап от надпреварата,
етапа на известният Моргул Бисмарк, от "Пъкълат на Ада".
Колоната е в готовност за началото.
Представителите на медиите са тук.
Готови са и отборните коли. Молим ви да стоите на разстояние.
Мексико, Великобритания, Норвегия, Италия,...
Преминават членовете на отборите. Моля представителите на печата
да дойдат до своите велосипеди. Ще ви представя някои състезатели,
които ще участват в днешната надпревара,
като започнем от националния отбор на САЩ!
Дами и господа, руският национален отбор предвождан
от олимпийския шампион Сергей Белов!
А след това тимът „Седем единадесет”
който е предвождан от участника в Олимпиадата.
Ето го Мазлин!
Ръкувай се с него, Белов!
А сега, честта да даде началото на надпреварата,
ще има най-големият колоездач в историята на този спорт,
господин Еди Меркс!
Ще започне при изстрела. Колоездачи готови?
Таймери готови?
Начало! „Пъкълът на Запада”, първи етап.
Да чуем пак.
Това е „Пъкълът на Запада”, първи етап и начало.
Първият кръг от тази надпревара се казва „Бисмарк”,
и от него всички ги е страх най-много. Това е етап за истински шампионат,
в който има много стръмни отсечки, бързо спускане,
и ускорено каране чак до самия финал, до „стената”.
Колоездачите, които и преди са се надпреварвали, рядко искат
да го сторят пак, а онези, които са за първи път,
бързо ще осъзнаят и защо е така. Това е надпревара за най-упоритите,
150 км най-тежък участък, за който и да е колоездач.
Внимавай!
Внимавай за линията!
Минавай! Хайде, минавай!
Давай, Дейв!
Стига сме се мотали. Хайде малко да побързаме!
Сега минават направо!
Преминаха 3 стръмни изкачвания и още 4 им остават! Още 4 остават!
Мазлин, от тима „Седем единадесет” води!
След него е руският тим, а трети е Маркус Сомерс!
Всеки от тях трябва да премине най-тежката отсечка!
Само най-силният ще бъде между първите 48,
които ще могат да участва във втория
и третия етап от надпреварата „Пъкълът на Запада”!
По дяволите!
Лош късмет, Маркус!
Маркус спука гума! По-бързо!
Хайде, давай, бързай!
По дяволите!
Хайде, Сара! Бързо, мила!
Готова ли си? Добре. Побутни ме!
Бутай!
Виж!
Мърдайте! Мърдайте!
Хайде, по-бързо!
Искате ли да сте пак във форма? Хайде, по-бързо!
Още една обиколка!
Тук сме!
Маркус, вземи!
Трябва ти!
Дейвид! - Вода! Вода!
52-ри си, Дейвид! По-бързо! - Добре.
Виждаме колоната, дами и господа.
Завиват в подножието на „стената”. Ето ги, идват.
Маркус Самърс невероятно бързо възвърна,
своето място във водещата група, предвид че спука гума.
Маркус Самърс и руснакът Белов, се борят за лидерската позиция,
докато приближават „стената”!
Хайде!
Ще бъде жестока борба между двамата американци,
Самърс и Мазлин и руснака Белов.
Момент, Мазлин е първи, Самерс е втори,
а Белов се пласира трети!
Маркус Самърс е победител!
Пристига и Белов...
Дами и господа, беше невероятен финал!
Самърс, Мазлин и Белов!
14,15,16 ... колоездачи преминават линията и имаме победител.
Сега трябва да изчакаме последните колоездачи,
които се класират за утрешната надпревара,
от тях, само първите 48 се класират!
Къде е Дейвид? Колко е изостанал? – Не знам.
43,44,45 ... Само още трима колоездачи.
46... Останалите остават за догодина.
Това той ли е? - Да! Дейвид!
Найде, Дейвид! Дейвид!
Приближават и последните колоездачи.
Двама влизат в класирането. Преминаха „стената”!
Минават край „стената” и много е трудно да определим крайното време!
За Бога!
Един от колоездачите падна от колелото!
Хайде, Дейв!
Стани!
Хайде, Дейвид!
Може ли така? - Не знам!
А така! Бързо!
Хайде, тичай!
Хайде!
Хайде, Дейви!
Тичай! Тичай!
Хайде, Дейвид! – Хайде!
И невероятен фивал. Дейвид Самърс премина линията.
Като 48-ми, но носещ своето колело.
Може ли така? - Дали е по правилата?
Мисля, че може.
Много добре.
Сега със сигурност знаем, дами и господа,
че Дейвид Самерс е 48-ият състезател, който се класира,
за втория и третия етап от „Пъкълът на Запада”.
Предстоят още два етапа... - Изгубихте на косъм, нали?
Не, пукни се от яд! – Кажете ни тежко ли е да се кара 150 км?
Това е велик ден за американското колоездене.
Имаме двама американци шампиони! Сигурно сте горд в известнна степен!
Хайде, човече! - Добре съм! Всичко е наред.
Не съм се състезавал за Америка, господа.
Опитах са да карам за Америка! Четири години правих какво ли не,
за да мога да тренирам,
да вляза в олимпийския отбор и да карам за Америка. Погледни ме!
Но на онези дебелогъзци от Вашингтон започнаха
да им идват някакви идеи! И на Олимпийският комитет започнаха
да му идват идеи! Ти, кучко, знам, че ти започна
да пишеш тези идеи! И така бойкотирахме Олимпиадата!
Бях в прекрасна форма през 1980, но тези идеи ме разбиха!
Бойкотирате церемонията, по провъзгласяване на победителя ли?
Какъв победител? Остават още 2 етапа!
И все пак, факта че... - Кучко, дори и цяла вечер,
да ти набиват факти, пак няма да ги знаеш!
На първо място е тимът водач „Шейвър спорт”,
Маркус Самърс!
Добре, аз искам да кажа нещо. - Да чуем!
Имам да кажа нещо за Дейвид.
Чудесно! – Дейвид беше на 10 години.
Беше дошъл в стаята ми гледайки ме доста странно.
Помниш ли? Искаше да знае какво е орален секс.
Никой не иска да слуша това! - Аз искам! Хайде.
Ако говориш тези неща за мен, и аз ще говоря за теб.
Попита „Какво е това орален секс”? Аз му отговорих,
„Оралният секс е обратното на писмения секс. Ако пишеш за него,
това е писмен секс, а когато говориш за него, това е...
Орален секс.
Три седмици по-късно, отиде на рожден ден,
на третия етаж при Шийла Флечър. - Коя е Шийла Флечър?
Върна се след 15 минути. Мама и татко искаха да знаят,
защо толкова бързо се върна. - Каза им „Беше досадно”,
„Всички наоколо правеха орален секс”.
Само да знаете какво направи майка ни. Направо излетя от апартамента.
Излетя!
ДОБРЕ ДОШЛИ В ХОТЕЛ РУДВЕЙ Колоездене, „Пъкълът на Запада”
Има ли го тук твоето име? - Да, тук е някъде.
Дейвид, беше само на 2 миунти и 11 секунди след водачите.
Това ли е всичко? - Много е добре!
Маркус ,колко стаи за вас? - За нас една.
Дейвид, колко стаи искате? - Две...
И една за нас.
330!
Как е кракът ти? – Добре.
Помни, че утре ни чака надпревара!
Ще се видим.
Лека нощ. - Лека нощ.
Ще победим!
Добре ли си? – Да, добре съм.
Маркус!
Знаеш ли, мисля, че това беше съдба. – Кое?
Ти и аз и целият този път.
Бях в Макдоналдс и поисках чизбургер.
Момичето ми каза, че вече няма,
и че трябва да почакам. Донесе ми един „БигМак”.
Помисли, ако не бях изчакала този чизбургер,
сега нямаше да съм тук с теб.
Това е съдба.
Знаеш ли,
трябва да знаеш нещо за мен, Беки.
Да не би да те чака някое момиче у вас?
Не. – Да не си обратен? - Не,разбира се.
Сигурно не трябва да ти казвам това,
но мисля, че ще умра.
Не си единствен.
И аз мисля, че ще умра. Трябва бързо да направим нещо.
Веднага се връщам.
Не мърдай от тук. Обещаваш ли?
Пеят нашата песен!
Дейвид,добре ли си? - Това е коляното ми.
Няма да го правим, ако не искаш. – Искам.
Къде отиваш?
Само исках да се повозя с Дейвид.
Не! Върни се в леглото!
Надпреварата наближава!
Какво прекрасно утро!
Обичам те, Маркус! Много.
Здравейте! – Добро утро!
Подранили сте! - Да!
Виж това, Дейвид. Разпределили са, 4 такива флагчета по дължината,
на трасето и когато минаваш покрай тези флагчета,
ще спечелиш 30 секунди към времето си.
Ясно ли е? – Да не съм идиот.
Да,но искам да караш като идиот. – Как мислиш?
Ти изоставаш 2 минути и 11 секунди, нали така?
Ако минеш първи всичките 4 флагчета, ще изостанеш само с 11 секунди.
Тъй като никой не знае, че си достатъчно луд
с всичко да се справиш сам, може и да те пропуснат!
Маркус,защо е важно това? Аз не ти трябвам.
И без това ще победиш. - Важното е, че сме братя.
Как е?
В първия кръг той победи, Дени. Трябваше да го видиш!
Кучият син ми каза, да не идвам!
Не ме искаше! Успял е, така ли?
Мисля, че започна, Дени.
Предполагам, че и днес ще се състезава, а?
Знам, че той ше е против, но някой би трябвало
да извика майка му!
Да.
По дяволите!
Добре се потрудих, татко!
Добре ли си, татко? – Не съм.
Хайде, татко, успокой се.
Не може всеки чернокож да има син, който се занимава със спорт.
Знам.
Целият си мокър. - Изпотих се.
Не мирише на пот. - Защото използвам дезодорант.
Добре, изсуши се докато проведа един разговор.
Супер! Тогава да хапнем ли нещо?
Да, Рандолф! Тогава да хапнем нещо!
При един поглед върху националния архив на Колорадо,
ви става ясно защо тазо надпревара
е известна под името „Обиколка на луната”.
Трасето не ни напомня за нищо земно.
Навсякъде са камъни, червена земя, пустош и стръмнини.
Трасето е дълго 135 км, а го е преодолял олимпийският
шампион Тони Карпентер и Алексей Грейвъл.
Ускори!
Направи го, Дейви!
Добре, започна!
Боже! - Това е пробиване.
Дейвид, не! По дяволите, много е рано!
Недей! Дейвид, глупако!
Пусни ги, Томи, те са никой и нищо! Ще капнат на стръмното!
Пусни ги!
Сега идва водещата група от хълма. Първият колоездач, който мине
край флагчето ще придобие 30 секунди бонус към времето си!
Ето,към флагчето се приближава номер седми,
но към него бърза и Дейвид Самърс!
Води Хули, но Самърс усърдно напредва.
Самърс спечели скъпоценни 30 секунди преднина!
Хайде да побързаме! – Да.
Групата сега стига до второто флагче.
Дейвид Самърс който премина пръв край първото, сега бърза и за второто.
Премина и втората! Изглежда, че ще успее.
С оглед на преднината на онзи пред него,
ще му трябва много голям времеви бонус!
Имаме го!
Ето го Самърс! Къде е оня другият?
Ах ти, гад такава! Маркус, аз те научих това!
Трябва да се състезаваме, Мазлин!
Томи! Джером! Хайде, давайте!
Дръж своята линия! Какво ти е, човече?
Маркус, внимавай! Какво правиш?
О, не!
Маркус, тук съм!
Тук съм, Маркус! Маркус, тук съм, ОК?
Сара, какво става?
Дръж се!
Боже, Маркус!
Беки, помогни ми! – Сара!
Тук сме!
Дръж се!
Боже, Маркус!
Беки, дръж волана!
О,Боже!
Хванах го! Стани, Беки! - Добре...
Маркус!
Внимавай за линията!
Сложи му това на устата, но така,че да може да диша!
Какво прави?
Стигаме до финала и Дейвид Самърс все още води!
Групата е веднага след него и със всяка секунда
се приближава все повече!
Стигаме до финала! Дейвид Самърс е все още начело,
но останалите са много близо след него! Ще е истинско чудо,
ако успее да издържи на това темпо! И няма! Настигнаха го! Настигнаха го!
Групата изпревари Дейвид Самърс и се приближава!
Сега те диктуват своето темпо! Мазлин от една,
а Белов от друга страна! Сменяват се Мазлин и Белов!
Ще бъде фантастичен спринт. Мазлин или Белов?
И пак ще е Мазлин,
Белов е втори, а Самърс стига трети!
Идват и останалите. Виждам Джером...
Дейвид, днес беше добър. - Къде е Маркус?
Поместете се. Дейвид!
Ела с мен! О, Боже!
Кое време стигна?
Две минути.
Успяхме. – Ти успя.
Маркус, какво, по дяволите, става?
Знаеш ли когато разговаярхме? Казах ти, че не си болен.
Да, но не ми каза нищо за себе си.
Исках да дойдеш с мен. Исках. Помниш ли?
Ние двамата? Тимът Самърс? - А не можеше ли да ми кажеш?
Може би щях да те подкрепя!
Колко братя мислиш, че имам!
Гадина такава!
Добре е, че са те изхвърлили от Медицинското училище.
Грозно ти е занасянето с болнният.
Как изобщо ти можеш да си болен?
Погледни само какво имаш! Бръчки и това е...
Всичко съм обмислил. Знам, че съм известен с това,
че аз съм под въпрос, но какво става с теб?
Дали трябва да съм щастлив, че това си ти, а не аз? Това ли е проблемът?
Не, не. - Какво тогава!
Бъди силна, нали? - Добре.
Благодаря, Беки.
Трябва да завършиш надпреварата. Ти си луд!
Сигурно си изял повече банани.
Още не е свършила. - За мен е свършила, нима не разбираш?
Не за мен е важно състезанието, за теб. - И какво ще ми направиш?
Не знам. Ще те водя в болница. - Дейвид, не знам колко време ми остава!
Може би няколко дни, може би повече,
но те не могат нищо да напраявт за мен.
Да ти кажа нещо...
Не се опитвам да стана герой,знаеш.
Само не искам да ме превърнат в празен и безчувствен.
Добре.
Ще остана с теб, но не мога да се състезавам утре.
Прекрасно, Дейвид! Наистина прекрасно! И някоя година ще разказваш на
децата си, как си бил близо до победата, но брат ти се е разболял!
Не искам да ме използваш като претекст!
Вече не искам да те слушам!
По дяовлите! Престани!
Още съм жив! Недей да ме пренебрегваш.
Сара!
Какво стана с Маркус? - Имаше проблем.
Надявам се да му е по-добре, Джеронимо. – Благодаря, Канибале.
Добре ли си? - Да, добре съм. Защо?
Прозвуча ми като човек. - Аз съм си човек.
Бях в твоя кабинет и ви чух двамата с доктор Конрад,
да разговаярте.
Помниш ли какво каза? - Стига, Дейвид!
Каза „Не искам да му сторя това”
„Премного го обичам”
Помниш ли?
Не.
Аз помня.
Заклех се един ден да ти го кажа в очите.
Погледни ме.
Искаш да го направиш по тежкия начин, а?
И аз те обичам, Маркус.
Какво планирате?
Третия етап.
Добро утро, дами и господа, и добре дошли в Голдън Колорадо,
мястото където се провежда третата,
Финална надпревара от „Пъкълът на Запада”. Днес е прекрасен ден.
Преди старта, искам да ви представя главните,
участници в това състезание.
Ще започнем с класирания на трето място участник,
който изостава само на 11 секунди от първия, Дейвид Самерс!
На второ място, руснакът, само на две секунди от първия,
Сергей Белов!
И, дами и господа, победителят от миналогодишната надпревара,
който води и днес и ще участва в последната фаза от надпреварата,
Бери, Канибалът, Мазлин!
Надпреварата ще започне всеки момент.
Моля всички колоездачи да застанат до своите велосипеди!
Всички да застанат до своите велосипеди!
Побързай и поведи в надпреварата! Тръгвай!
Ето изненадата! Руснаците са решили да печелят време,
и Белов изпрати един член от своя тим напред.
Това ще принуди другите да го догонят, което на много от тях
ще отнеме силата, доколкото няма да могат да издържат.
Най-слабият при всеки случай, ще изгори като срещне тежка стръмнина.
Останаха 160 км. Руснаците наистина изведнъж усложниха нещата.
Белов сигурно е много самоуверен щом започва,
да диктува времето толкова рано в една такава надпревара.
Мислиш да ни задминеш, а?
Сигурно халюцинирам.
Онзи ми прилича на Рандолф!
Рандолф е! - Сега пък кой е Рандолф?
Сара,спри.
Госпожо Самърс, недейте!
Ще дойдеш ли с нас? – Да.
Дени! Обърни!
Ще дойдем с вас! Хайде, Рандолф,да тръгваме!
Ти сигурно си Сара. - Да, госпожо Самърс. Как сте?
Здравейте, аз съм Беки. - Приятно ми е.
Добре. Хайде.
Това е последната фаза от третия етап, от надпреварата „Пъкълът на Запада”.
Започва най-тежкото изкачване към Голдън, Колорадо,
живописно криволичи край Роки Маунтин,
където завършва на 2000 м.надморска височина,
и е най-високият път в Северна Америка.
Много от тези колоездачи никога не са се състезавали,
на тази надморска височина. В Европа пътищата са много,
много по-ниски. То е истинско мъчение,
пък дори и най-подготвеният спортист често не може,
да си поеме дъх и да задрржи нормална бързина.
Нещо необичайно ли видя, Рандолф?
Да. Убива ме тази времева разлика.
Видя ли някой черен колоездач? Помисли си за това!
Аз нямам колело, татко. - Скоро имаш рожден ден!
Аз искам топка за боулинг.
Топка?
Още съм тук, Белов! Веднага след твоя червен задник!
Помисли, Белов! Зад теб съм,
но имам 2 секунди преднина! – Луд ли си!
Той не знае английски! - Знае! Нали, Белов?
Знаеш ли защо победи на Олимпиадата?
Затова, защото аз не бях там! Но сега съм тук!
Само че не съм тук, а с 2 секунди напред!
Наистина разбира!
Давай, Дейв! Давай!
Карай, Дейв! А така, малкия!
Хвани го, Белов! - Ти го хвани, кретен!
Още 16 км до края и Самърс опитва да открадне надпреварата,
от Мазлин и Белов. Последните няколко мили,
беше много агресивен, и ги принуждаваше да го гонят.
Непосредствено преди края много от колоездачите ще изпопадат,
заради липса на кислород който все повече и повече ще намалява.
Подранил е. – Мислиш, да спра и да изчакам ли?
Не, карай до финала. Това е неговата надпревара и нека да я завърши.
Давай, Самърс!
Добре. Ще успеем.
Сега!
Става ли да останеш на второ място? - Добре.
По дяволите!
Дадох ти шанс, Самерс! Сега отговорът вече не важи!
Изглежда, че Дейвид Самърс пристига пръв иззад завоя,
но и ако успее първи да премине линията,
Мазлин още има 11 секунди преднина!
Ако Мазлин премине линията 11 секунди след него,
пак ще е победител в надпреварата „Пъкълат на Запада”.
Дейвид!
Хайде!
А така!
Самерс стигна до края, и ще е краен победител,
ако Мазлин не дойде до 11 секунди.
Мазлин не успя и Самерс победи в крайното,
класиране и спечели титлата шампион,
в „Пъкълът на Запада”! Невероятно представяне,
от страна на този младеж, който победи ветераните,
и си спечели име! Дейвид Самерс наистина доказа,
своето усърдие! Заслужава силни аплодисменти!
Какъв финал беше!
Усмихни се, Дейвид. - Госпожо Самерс, усмихнете се.
Усмихни се, Дейвид!
Следващия път...
Усмихни се!
А така!
Задръж така! Задръж!
Маркус, погледни насам!
Дейвид, Маркус! Хайде, усмихнете се!
Така! Така! Благодаря!