DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Ahoj!
Tiffany vždycky byla krásná.
Vždycky byla chytrá. Energická.
Dostala stipendium na volejbal.
Měla být středovou rozehrávačkou.
To se na vysoké povede málokterému prvákovi.
Chtěla něčeho dosáhnout.
Dělala nám všem obrovskou radost.
Ten večer ji našli asi šest kilometrů od našeho domu.
Přejel ji vlak.
Společnost New Jersey Transit prohlásila, že dcera spáchala sebevraždu.
To je vyloučeno.
Naprosto vyloučeno.
Chci vědět, co se mé dceři stalo.
To je dceřin pokoj.
Celý zůstal tak, jak ho opustila.
To napsala a ta srdíčka nakreslila ona.
Do toho pokoje nikdo nevstoupí.
Je jako hrobka.
Milovala život a byla života plná.
To je moje holčička.
Se Stephenem jsem se seznámila v roce 1989.
Tehdy už jsem měla dceru Jessiku a Krystal.
Otěhotněla jsem a v roce 1997 se mi narodila Tiffany.
Když jsem otěhotněla, byli jsme v šoku.
Nečekali jsme to,
ale když jsme ji poprvé spatřili, byli jsme jak v nebi.
Byla neskutečně úžasná.
Tiff byla uzlíček štěstí.
Bavilo ji všechno, co dělala. Ničeho se nebála.
Nebylo nic, co by neměla ráda.
Ta fotka nahoře je z pláže v Severní Karolíně.
Tohle je Silvestr.
Tohle je její maturitní slavnost. Vidíte, jak je šťastná.
To mi nechaly vyrobit Tiffanyiny sestry.
Taková vzpomínka na Tiffanyin život.
Chodím sem každý den a díky tomu mám pocit, že je blízko.
Zdá se mi, že je se mnou, hrozně mi totiž chybí.
12. ČERVENCE 2015 MAYS LANDING, NEW JERSEY
Byla neděle.
Šli jsme na absolventský večírek Tiffanyina bratrance naproti v ulici.
Tiffany přišla s námi.
Byli jsme tam několik hodin.
Vařili jsme škeble v páře a dobře se bavili.
Tiff si to užívala.
Hrála volejbal, bavila se. Čekala na kamarády.
Pamatuju si, že Tiffany odběhla domů.
TIFFANY ODCHÁZÍ
My jsme tam zůstali
a ve 21:15 mi zavolala jedna její kamarádka.
Prý zrovna parkuje, a jestli bych nepřišla k domu.
„Jasně, je všechno v pořádku?“
Řekla jsem manželovi, Stephenovi, že musím jít domů,
a on řekl, že půjde se mnou.
Tak jsme šli k silnici, co je mezi oběma domy.
Tiffanyina kamarádka vyběhla a křičela.
Že prý Tiffany použila její kreditku, aniž by jí o tom řekla.
Tiffany to popírala, dokud kamarádka neodjela,
a pak mi přiznala, že s ní opravdu zaplatila.
Zeptala jsem se, proč platila cizí kreditkou.
„Ty taková nejsi. Tak jsme tě nevychovali.
Teď řeknu tátovi, že jsi platila cizí kartou.“
Šla jsem do domu,
našla Stephena, do minuty jsme vyšli ven a Tiffany byla pryč.
21:15 TIFFANY ODCHÁZÍ Z VEČÍRKU
21:28 TIFFANY ZMIZÍ
Hledali jsme ji po okolí.
Mnohokrát jsem prošel ulici.
Podél téhle silnice muselo stát aspoň 20 nebo 30 aut.
Byla zaparkovaná na kraji. Nikdo nic neviděl.
Vím, že kdyby Tiffany odešla pěšky, někdo by ji viděl.
Určitě. Měří 188 centimetrů. Nikdo by ji nepřehlédl.
Chodili jsme po ulicích,
dívali jsme se za domy a všude kolem,
protože jsme věděli, že by daleko nešla.
Měla totiž hrůzu z tmy.
22:07 ZAVOLEJ 22:12 ZAVOLEJ, ŽE JSI V POŘÁDKU
22:18 ZAVOLEJ PROSÍM
22:19 TIFFANY, ODPOVĚZ JILL VYŠILUJE
22:20 KDE JSI?
Všichni volali, posílali zprávy, snažili se zjistit, kde je.
22:36 ODPOVĚZ, MÁM TĚ RÁDA
22:38 TIFF, MÁM TĚ STRAŠNĚ RÁDA, ODPOVĚZ MI PROSÍM
Stephen jí zavolal a ona mu to nevzala.
Tiff, prosím, vrať se domů.
Dal bych za tebe život. Znamenáš pro mě všechno na světě.
Prosím, vrať se domů.
Chodil jsem po ulici.
Najednou jsem se podíval na zem
a uviděl něco plochého.
Byl to její telefon.
Byl necelé dva nebo tři metry od silnice.
Před mým domem.
Tam by telefon nenechala.
Měla ho nonstop přilepený k ruce, sedm dní v týdnu.
Sprchovala se s ním.
Když jsme našli telefon, honilo se mi hlavou ledacos.
Věděla jsem, že se něco děje.
Hledali jsme ji
a Stephen si později vzpomněl,
že je v lese fotopast na vysokou.
12. 7. 2015 21:28 KAMERA MOULTRIE
Tiff podle mé fotopasti odešla ve 21:28.
A já jsem s Dianne a jejím psem Tuckerem odešel ve 21:29.
Šli jsme ven a ona byla pryč.
Tiffany měla na sobě černé tričko
a bílo-modré džínové šortky.
Měla mokasíny, které si nedávno koupila,
a na hlavě měla ležérní mikádo
a bílou čelenku.
Kráčela svým běžným krokem po příjezdové cestě.
A díky té fotce z fotopasti
mě napadlo jedině to, že ji někdo zavolal jménem.
A v tu chvíli zmizela.
Zavolali mi: „Tiffany zmizela. Pomůžeš nám ji hledat?“
Říkám: „Jasně.“
Šli jsme do mámina domu, jestli nešla tam.
Dá se tam dojít pěšky.
Je to nanejvýš něco přes půl kilometru.
Nebyla tam.
Tak jsme začali objíždět různá místa.
Nemohli jsme ji najít.
Něco mi říkalo, ať jedu po Pomonské silnici.
Tak jsem jel po Pomonské, přejel koleje...
ŽELEZNIČNÍ TRAŤ
A tam vede podél kolejí cesta.
Obslužná cesta podél trati.
Byla tam světla.
POLICIE
Byl tam policista z Galloway, a že prý někoho srazil vlak, možná ženu.
Ale okres Galloway se tím nezabýval,
protože to bylo v působnosti společnosti New Jersey Transit.
Viděl jsem tam policistu.
Šel jsem k němu a říkám: „Neviděl jste vysokou holku,
188 cm, atletické postavy?“
Řekl mi, že ne, ale že někoho srazil vlak.
V tu chvíli jsem si řekl: Snad to není Tiffany.
Ale byli si celkem jistí, že to je ona.
Policista se mě zeptal, jestli bych ji neidentifikoval.
Řekl jsem, že ano.
A jsem moc rád, že jsem tam jel právě já,
protože jsem hluboce přesvědčený o tom,
že bratr by to nezvládl.
To, co jsem té noci viděl, bych nikomu nepřál.
Bylo to asi to nejhorší, co jsem kdy viděl.
Rozumíte, najel do ní vlak.
Takže jsem tam šel a provedl identifikaci.
Potom mi řekli, že musíme jet k bratrovi
a já mu to musím oznámit.
Bylo půl třetí ráno.
Pamatuju si, že jsem vyšla z domu a že tam stál můj zeť.
Řekl, že mu volal strýc Mickey, ať počkáme doma.
A pamatuju si, že zeť byl bledý jako stěna.
Pamatuju si, jak jsme čekali
a jak přijelo nějaké policejní auto.
Z policejního auta vystoupil můj bratr Mickey
a Dianne křičela: „Co se stalo?“
Řekl jsem bratrovi, co se stalo. Tiffany srazil vlak.
On na to, že tam chce jet. A já říkám: „V žádném případě.
To vidět nesmíš.“
Sesypali jsme se.
Je to, jako byste sami přišli o život.
Když vám zemře dítě, přijdete o část života.
Bože, strašně mi chybí.
Byla to má holčička.
Chybí mi na ní všechno.
Vzájemně jsme se objímali a plakali. Nemohli jsme tomu uvěřit.
Bylo to tehdy to nejhorší, co si člověk mohl představit,
že se vůbec může stát.
Byli jsme v šoku.
V naprostém šoku.
„Cože? Srazil ji vlak?“
Nedávalo mi to smysl.
13. ČERVENCE 2015 NÁSLEDUJÍCÍ DEN
Mickey řekl, že Tiffany srazil vlak.
Nevěděli jsme, co se stalo.
ŽENU ZABIL VLAK
Druhý den ráno už noviny psaly, že Tiffany spáchala sebevraždu.
ANI SE NEPOHNULA
Byla jsem zdrcená.
Nechápala jsem, jak na něco takového mohli přijít.
Neměla depresi. Neměla sebevražedné sklony.
Tiffy byla šťastná.
Plánovala, že půjde na vysokou.
Plánovala se svou spolubydlící.
Plánovala, že ve středu půjde hrát softbal.
Chtěla druhý den dopoledne jet s přáteli do zábavního parku Great Adventure.
Když jsem ten večer mluvil s Tiffany na tom večírku,
vůbec nepůsobila nijak vystresovaně.
Měla školní oblečení. Měla všechno připravené.
Tiffany byla připravená jít dál.
Nepřichází v úvahu, že by spáchala sebevraždu.
ÚMRTÍ PO SRÁŽCE S VLAKEM
Společnost New Jersey Transit ani ne za 24 hodin usoudila,
že dcera stála na kolejích a spáchala sebevraždu.
A SPÁCHALA ZJEVNOU SEBEVRAŽDU
Ten, kdo Tiffany znal, tomu prostě nemohl uvěřit.
PŘÍČINOU SMRTI JE SEBEVRAŽDA
Začala křížová výprava, protože to dcera neudělala.
Jmenuji se Paul D’Amato.
Zastupuji klienty u soudu už 46 let.
PRÁVNÍ KANCELÁŘ D’AMATO
Ve většině případů zastupuji oběti.
A jsou případy, jako například ten Tiffanyin,
které prostě nemůžete odmítnout.
Když jsem se poprvé setkal se Stevem a Dianne,
seděli v téhle kanceláři.
A byli velice zlomení
a velice rozčilení.
Řekli mi, že si jejich dcera život nevzala.
Nevěděl jsem, jestli jim můžu pomoct, a řekl jsem si:
projdu záznamy policejního oddělení New Jersey Transit.
Předložím jim ty protokoly a bohužel jim budu muset říct,
že si jejich dcera vzala život.
Když jsme ale záznamy dostali, všechno bylo jinak.
Tiffany Valiante bylo 18 let a žila se svou rodinou
ve venkovské oblasti v New Jersey západně od Atlantic City.
O večeru, kdy byla zabita, víme asi tolik.
V neděli 12. července
vlak číslo 4693 společnosti New Jersey Transit
vyjel ve 21:50 z Filadelfie
směrem na východ do Atlantic City.
Ve vlaku bylo asi 60 cestujících a členů posádky.
Právě projel pod mostem na Tiltonské silnici v okresu Galloway
a zamířil k přejezdu na Genoa Avenue.
Ve 23:12 byl na 45. míli
ve velmi tmavém úseku a tam se srazil s Tiffany.
Když později vlak prohlédli,
ukázalo se, že k nárazu došlo v levé dolní části,
blízko kolejí.
Ve vlaku byli dva strojvedoucí.
Zkušený strojvedoucí a strojvedoucí v zácviku.
Ten večer oba podepsali výpověď,
podle které Tiffany skočila pod vlak.
Je tu ale jeden problém.
Když starší strojvedoucí o šest dní později vypovídal pod přísahou,
přišel se zcela odlišnou verzí,
než jakou popsal detektivovi v den události.
Co vypověděl?
Mluvil jsem s průvodčím.
Vůbec jsem ji neviděl. Byl jsem otočený na druhou stranu.
Takže jeho výpověď vyřadíte
a podíváte se, co vypověděl mladší strojvedoucí.
Nejdřív dostal otázku:
„Kdy jste tu osobu uviděl poprvé?“
Co odpověděl?
„Uviděl jsem ji, až když jsem na ni najel.“
O deset dní později vypovídal pod přísahou,
a tady je jeho výpověď.
Něco jsem uviděl ze vzdálenosti 800 metrů.
Pak jsem něco uviděl ze vzdálenosti 400 metrů.
A pak jsem najednou uviděl,
jak někdo skočil z lesa na koleje.
Nakonec byl jediným svědkem mladší strojvedoucí.
Strojvedoucí v zácviku, který podával různé verze
svého svědectví z toho večera.
Ještě dnes policejní oddělení společnosti New Jersey Transit
trvá na rozporuplných
a protichůdných výpovědích mladšího strojvedoucího.
Jmenuji se Louise Housemanová.
Pracovala jsem na úřadu soudního lékařství Atlantic County
jako vrchní vyšetřovatelka.
Byla jsem tam 20 let.
Za těch dvacet let jsem na vlastní oči viděla několik tisíc míst činu.
Z místopřísežných prohlášení obou strojvedoucích
jsem skutečně neměla dobrý pocit.
Informacím, které poskytli na místě,
byla totiž přikládána velká váha.
A ukázaly se jako nesprávné.
O záznamníku významných událostí se hovoří jako o černé skříňce.
Zaznamenává všechno, co se děje v průběhu jízdy s lokomotivou.
Rychlost vlaku,
každé použití ručních brzd,
každé zatroubení,
rozsvícení čelních světel.
Zaznamenal vzdálenost, kterou vlak urazil, když se to stalo.
Vše se z něj snadno vyčte.
Není na tom nic záhadného, je to velmi prosté.
Podle záznamníku událostí
od chvíle, kdy strojvedoucí zatroubil, narazil do Tiffany
a zatáhl za záchrannou brzdu,
uplynuly celkem 4,1 sekundy.
Jel 130 kilometrů za hodinu.
Viděl tedy to, co si myslel, že vidí?
Že před něj skočila?
Nevím.
Myslím si, že mladší strojvedoucí prožil určité trauma, šok.
To je normální.
Když někoho srazíte autem,
dokážete přesně popsat, co se stalo?
Nejspíš ne.
Když čtete přepis, působí nesouvisle.
PŘIBLIŽNĚ...
Přesně neví, co vlastně viděl,
a je možné, že když do ní vlak narazil, viděl,
jak se části těla rozletěly do všech stran,
protože ji to roztrhalo na kusy.
Myslím si, že neviděl, jak skáče pod vlak.
A možná už byla na kolejích mrtvá.
Když to od začátku považujete za sebevraždu
a pak upravíte fakta tak, aby tomu odpovídala,
o všem ostatním potom pochybujete.
Jmenuji se Jim Brennenstuhl.
Posledních 45 let pracuji jako policista nebo jako soukromý detektiv.
Pan D’Amato mi nabídl spolupráci na případu.
K nárazu vlaku podle různých záznamů došlo někdy krátce po 23:00.
Podle jejich hlášení událost nastala tady.
Na 45. míli.
Byla celkem tma.
Proč by chodila tak daleko a skákala pod vlak tam?
Proč zrovna tam?
Pokud si vzala život, proč to udělala?
Proč by chodila tak daleko? Proč by to udělala takto?
MÍSTO STŘETU 4,2 KM OD BYDLIŠTĚ
Když jsem viděla, kde přesně ke střetu s vlakem došlo,
překvapilo mě to.
Byla kilometr a půl od nejbližší lesní cesty,
která protínala koleje.
A byla tma. Nejsou tam světla.
Naježily se mi vlasy na zátylku.
Řekla jsem: „Tady je něco špatně.“
Asi nemine den a rozhodně nemine týden,
abych si nepoložil tu otázku.
Jak Tiffany Valiante zemřela?
Jsem přesvědčen, že nezemřela dobrovolně.
Hlavním orgánem, který vedl vyšetřování úmrtí Tiffany Valiante,
byla dopravní společnost.
New Jersey Transit je jedním z největších dopravců v Americe.
Provozuje příměstské vlaky
a má dosti velké policejní oddělení.
Já si velmi vážím policistů dopravní společnosti
i jejich práce.
Ale většina tamních policistů vám řekne,
že nejsou specialisty na vyšetřování vražd
ani na vyšetřování podezřelých úmrtí.
První věc, kterou vyšetřovatelé musí udělat,
a to i v případě podezření,
že někdo spáchal sebevraždu,
je ověřit, zda nebyl obětí vraždy.
Nic nenasvědčuje tomu, že by to ověřili.
S místem, kde k události došlo, se nezacházelo jako s místem činu.
Lidé tam volně chodili
a místo události nebylo řádně ohrazeno páskami.
Od samého začátku to vypadalo
jako učebnicový příklad unáhlených závěrů,
kdy byla nesprávně určena příčina smrti.
Toto je úmrtní list.
Tiffany Valiante zemřela krátce před půlnocí dne 12. července.
Dne 17. července, kdy byla listina vystavena,
byla jako příčina smrti uvedena sebevražda.
Není možné vyvozovat závěry tak brzy po zahájení vyšetřování.
To není možné.
Sebevraždou se případ uzavírá.
Pokud jde o prokuraturu,
pokud jde o úřad soudního lékařství,
pokud jde o New Jersey Transit,
jedná se o sebevraždu a je to jen položka do statistiky.
Pokud jde o rodinu, je to jejich dítě
a chtějí vědět, co se jejich dítěti stalo.
Mělo se postupovat řádným způsobem.
Stát New Jersey má sepsané postupy,
které se mají dodržovat, a ty postupy dodrženy nebyly.
Nebyla provedena úplná pitva.
Nebyly provedeny testy na znásilnění.
Nebyly provedeny testy DNA.
Nebyly vyšetřeny žádné orgány.
Proč?
TOXIKOLOGICKÁ ZPRÁVA
Toxikologické zprávě musíte přikládat patřičnou důležitost.
V těle Tiffany Valiante nebyl žádný alkohol ani drogy.
Toxikologie byla zcela čistá.
Když přišla toxikologická zpráva
a zjistilo se, že Tiffany neměla v těle drogy ani alkohol,
příčina smrti se měla změnit na „neurčená“.
Není na místě určit jako příčinu sebevraždu,
pokud nemáte jistotu.
Pokud nemáte naprostou jistotu,
že šlo o sebevraždu.
Několik dní po Tiffanyině smrti byly její ostatky zpopelněny.
Proto tělo nemůžeme exhumovat
a vše přezkoumat.
Kromě toho detektiv do zprávy napsal,
že na místě události nebyly nalezeny žádné boty.
U těla nebyly boty!
To je podle mého podezřelé.
Když odešla z domu, měla na sobě bílou čelenku.
Měla modré džínové kraťasy, které byly skoro bílé,
černé tričko a boty.
Když ji našli, měla na sobě jen sportovní podprsenku
a černé spodní prádlo.
Kam zmizely kraťasy? Kam zmizelo tričko?
Není to jedna z věcí, které by zajímaly soudního lékaře?
Zpráva soudního lékaře byla velmi stručná a kusá.
Nic nenasvědčovalo tomu, že by oslovili Tiffanyina lékaře,
že by kontaktovali někoho z její školy.
Nikdo za námi nepřišel, aby se ptal na dceru.
Nemluvili s její matkou a otcem. Nemluvili s nikým.
Prohlásíte to za sebevraždu jen proto, že do někoho narazil vlak?
To je šílené.
Nikdy neměla žádné zdravotní potíže.
Nikdy neužívala drogy, nikdy neužívala alkohol.
Aktivně sportovala.
Rodina ji milovala a věnovala jí pozornost.
Ve zprávách v telefonu, které jsem četla,
jsem neviděla nic neobvyklého.
Rozešla se s přítelkyní, ale zřejmě v přátelském duchu.
Tiffany měla přítelkyni z Filadelfie.
Rozešly se krátce před tím pátkem, kdy zemřela.
Ale dohodly se na tom.
Zprávy z telefonu, které jsem četla, nepůsobily nijak nepřátelsky.
A Tiffany navázala další vztah s jinou ženou.
Vyplývalo to z jejích zpráv.
Dokonce ještě večer před smrtí napsala do telefonu:
„Se svým životem jsem spokojená.“
Takže proč to udělala?
Spáchala-li sebevraždu, byl k tomu důvod?
Proč by páchala sebevraždu?
Stalo se to večer
a já jsem na místo přijel druhý den dopoledne.
Nechtěl jsem, aby můj bratr Stephen a jeho žena Dianne
museli jít po těch kolejích a viděli to, co já.
To, co tam zůstalo.
Hledali jsme s otcem pohřešované věci.
Její tenisky.
Její čelenku.
Její náušnice, šperky, kraťasy.
Nevím, jak jsem to dokázal,
ale sbíral jsem kousky její lebky s vlasy.
Sebral jsem čelist se zuby a různé části jejích kostí.
Našli jsme jeden náramek a dali ho Dianne,
takže ho má dodnes.
Tehdy ho Tiffany měla na ruce.
Muset sbírat její kousky z kolejí,
to byla ta nejstrašnější věc, co jsem kdy dělal.
Po cestě ke kolejím
jsem uviděl, jak na zemi leží zkrvavené gumové rukavice.
Místo činu bylo kontaminované.
Nebylo ani ohrazené páskou.
New Jersey Transit... na tohle nejsou vyškolení.
A při úklidu kolejí neodvedli dobrou práci.
Přišli jsme tam a neúnavně hledali,
ale její boty jsme nenašli.
Nenašli jsme ani čelenku.
Nenašli jsme její oblečení.
Kam přišly ty věci, co měla na sobě na večírku?
3. SRPNA 2015 TŘI TÝDNY PO TIFFANYINĚ SMRTI
Šla jsem po Tiltonské silnici.
Po té silnici jsem šla tam a zpátky milionkrát.
MÍSTO STŘETU DŮM VALIANTEOVÝCH
Celé týdny jsme pátrali po jakémkoliv vodítku,
protože se nenašly dceřiny kraťasy.
Nenašla se její čelenka, její boty.
A jak jsem tak šla,
došla jsem zhruba do těchto míst, podívala se na stranu a uviděla její boty.
FOTOGRAFIE DŮKAZŮ
A když jsem je uviděla, svalila jsem se na zem.
A jak jsem dopadla, o necelé dva metry dál
byla Tiffanyina bílá čelenka.
Bylo mi, jako kdyby mě porazil kamion.
Na ten den nezapomenu.
Pamatuju si to jako včera.
Zavolala nám teta Dianne.
Prý našla Tiffanyiny boty a čelenku.
A byly asi tři kilometry daleko od místa, kde ji našli.
Běžel jsem tam a jí ruply nervy.
Manželka byla hysterická. Vůbec jsem nerozuměl, co říká.
Její boty a věci byly tady, v těchto místech.
A byly skoro vedle sebe, tak třicet centimetrů.
Podle toho, jak byly umístěné,
jsem měla pocit, jako kdyby jí tam někdo ty boty zul.
To byl můj pocit.
Ale někdo si myslel, že je tam možná někdo dal.
Přijeli sem z New Jersey Transit.
Boty si vyfotili a dali je do hnědého pytle.
Ty věci si vzali a víc jsme o nich neslyšeli.
Nic dalšího nikdo neslyšel.
Měli všechny ty předměty,
ale nenechali udělat žádné testy,
aby zjistili, jestli na nich není jiná DNA.
Pět let poté, co byla dcera zabita,
si rodiny musely za testy DNA zaplatit.
Ale pravidla nakládání s důkazy byla porušena,
takže to není k ničemu.
Když jsme našli její boty,
dalo se nás dohromady asi patnáct
a důkladně jsme prohledali ten les
až ke kolejím, kde do ní narazil vlak.
Hledali jsme cokoliv, co by pomohlo dokázat, že se nezabila.
Poslední věc, která stále chybí,
jsou její kraťasy.
Ty kraťasy se dodnes nenašly.
V duchu jsem se ptal: Jak se sem ty boty dostaly?
Je možné, že se Tiffany stala obětí násilného trestného činu.
Někdo, kdo do něj byl zapletený,
ty předměty vzal a odhodil je, když opouštěl místo činu.
Podle další verze si Tiffany sundala boty a čelenku tam,
kde je Dianne našla, a šla bosá ke kolejím.
Nevím, jakou by to mělo logiku,
kdyby šla z domu na místo, kde se našly boty,
boty si zula a nechala je v lese
a šla na místo střetu s vlakem.
MÍSTO STŘETU
Proč by si zouvala boty?
Vidíte, jak daleko podél těch kolejí jedeme?
Vy sedíte vzadu. Cítíte to?
- Ten povrch vozovky? - Ano.
Jak by po ní člověk šel bos?
Tohle je kolejové lože
a jsou to samé ostré kameny.
Když se podíváte na fotografie Tiffanyiných nohou,
hlavně na její pravou nohu,
nejsou na ní žádné rány,
které by tam člověk čekal,
kdyby dotyčný šel naboso,
a hlavně po kamení a střepech podél kolejí.
Kdyby šla po vlastních kolejích, měla by zase v chodidlech třísky.
Pokud šla několik kilometrů a měla nohy úplně netknuté,
znamená to, že nešla pěšky.
Po těch kolejích jsem potom šel.
Šlo se po nich špatně i v pracovní obuvi.
Proto si myslím, že tam nikdy nešla.
Když jde někdo podél silnice,
notabene když je to žena vysoká 190 centimetrů,
někdo ho uvidí a všimne si ho,
protože je velmi neobvyklé, aby tady někdo chodil podél silnice.
Když se podíváte na fotografie
ze Stevových fotopastí před domem,
uvidíte světlomety automobilů.
Zároveň Tiffany jde po příjezdové cestě.
Domnívám se, že nastoupila do nějakého automobilu.
Myslím, že dobrovolně.
Myslím, že nastoupila k někomu, koho si myslela, že zná,
cítila se s ním v bezpečí.
Když nastoupila do toho auta, někdo jí sebral telefon.
A myslím,
že když vyjížděli, ten telefon vyhodil z auta.
Když přišla o telefon, tehdy jí to došlo.
Je v maléru.
Každý má vlastní scénář, co se mé dceři stalo.
Napadlo mě, že ji někdo chtěl znásilnit, ona se mu vysmekla
a možná se mu snažila utéct,
ale pak už dál nemohla.
Myslím si, že se takhle zuby nehty držela,
aby si zachránila život, rozumíte?
Bránila se, aby ji nikdo neodvlekl.
MÍSTO STŘETU
Přímo za námi, tam na kolejích
přišla Tiffany o život.
Je to tady bezútěšné, takové strašidelné zákoutí.
Kdybyste se tady ocitli, nikoho byste neslyšeli.
Na jedné straně dělají hluk vlaky,
a tady napravo ode mě je hluk z čtyřproudé silnice.
Kdybych se někoho chtěl zbavit, není lepší místo.
Na tak odlehlém místě můžete dělat cokoliv.
Nic tam není.
Nikdo neuslyší křik. Nikdo neuslyší vůbec nic.
Je to dokonalé místo pro vraždu.
Když se podíváte na fotografie,
které pořídilo policejní oddělení New Jersey Transit,
stejně jako úřad soudního lékařství New Jersey...
Uvidíte, že v místě, kde vlak přišel do kontaktu
s Tiffanyiným tělem,
je cosi, co vypadá jako velká kaluž krve.
To naznačuje, že krvácející tělo tam někdo mohl položit,
načež do něj narazil vlak.
Neprovedli žádné testy.
Řekli, že mají dost důkazů, aby konstatovali, že jde o sebevraždu,
aniž provedli testy.
A tak nikdo nezjišťoval,
jestli to na kolejích je Tiffanyina krev.
Soudní lékař v této zprávě uvádí
v souvislosti s Tiffanyinými končetinami,
že byly od trupu uříznuty.
Slovo „uříznuty“ je přímo v jejich zprávě.
Ne utrženy, ale uříznuty.
A z toho mi vyplývá,
že je dost dobře možné,
že než bylo tělo umístěno na koleje, někdo jí ublížil.
Paže byly roztažené
a nohy visely přes druhou kolej.
Chodidla a ruce nebyly poškozeny.
Co to znamená?
Na kolejích nestála a vlak ji nesrazil.
Ležela tam.
Někdo jí je uřízl.
Myslím, že ji na koleje někdo položil
a ona tam vykrvácela.
Viděl jsem to místo.
Určitě ji někdo zavraždil a položil na koleje.
Nepochybuji o tom.
Na ty koleje ji někdo položil.
Tak se jí zbavil.
A někomu to prošlo.
Někomu to prošlo.
Jmenuji se Chuck Atkinson. Jsem soukromý vyšetřovatel.
Celkem 26 let jsem působil u policie v New Jersey.
Detektiva jsem dělal 17 let.
Pro Paula D’Amata pracuji od začátku roku 2008.
HLEDÁME PRAVDU O TIFFANY VALIANTE ODMĚNA 20 000 USD
Paul s rodinou se rozhodl zřídit telefonní linku.
Žádali veřejnost o jakékoli anonymní tipy.
Zavolal nám pracovník prodejny smíšeného zboží,
který zaslechl tři zaměstnance prodejny,
jak se baví o případu Tiffany Valiante.
Zcela jasně si pamatuji,
jak mi můj koncipient řekl:
„Přihlásil se pán s informacemi o Tiffanyině smrti.“
8:41, PONDĚLÍ 7. LISTOPADU 2016
Seržant Rosell přijde za chvíli. Můžeme začít.
A ten člověk byl vyslýchán pod přísahou.
Důkladně.
Četl jsem o tom v novinách.
Slyšel jsem o tom. Mluvili o tom lidi v práci.
Řekl tomu detektivovi, co slyšel.
Mám nějaké informace od lidí, co pode mnou pracují.
Bavili se o tom, že to byla vražda.
Ty tři osoby, které vyslechl,
neměly s vraždou nic společného.
Jen vyprávěly něco, co slyšely.
Jedna z osob byla na strýcově oslavě,
na které byla ten večer Tiffany,
a viděl ji tam.
Byla řeč o hádce.
Ta hádka pokračovala a pak Tiffany odešla.
Prý pro ni přijeli nějací lidé.
Tiffany znali.
V autě, které Tiffany vyzvedlo, byly dvě ženy a jeden muž.
Odvezli ji někam ke kolejím.
Svlékli ji, mířili na ni zbraní a ponížili ji.
- Prodávám, jak jsem koupil. - Jasně.
- Jen říkám, co jsem slyšel. - Dobře.
Prokurátor vyslechl tři osoby,
které nadřízený v obchodě slyšel.
Slyšel jste něco v souvislosti s možnou vraždou?
K čemu došlo nebo odkud ta informace pochází?
Ne. To nevím.
Slyšel jste něco dalšího?
- Nic jsem neslyšel. - Nic.
Ne.
Proslýchá se, že jste věděl hodně o tom, co se stalo.
Upřímně řečeno, to je naprosto absurdní.
Všichni tři svědci popřeli, že by řekli cokoliv
v tom smyslu, v jakém hovořil jejich kolega.
Slyšel jste o tom něco od toho večera?
Ne, jenom...
Je to prostě... sebevražda.
Takže nikdo nemluvil o tom,
že to možná nebyla sebevražda?
Ne.
V protokolech o výslechu lidí, kteří Tiffany znali,
někteří z nich říkali, že byla smutná, že měla depresi.
Myslím, že nebyla moc šťastná.
Jako. Teda...
Myslím, že ten, kdo ji neznal blíž, to neviděl.
- Ona totiž... - Ano.
...vždycky byla tak veselá a...
Když jste ji opravdu znal,
byla prostě... já nevím.
Přijde mi, že měla pocit, že nikdy nezapadne.
Říkala vám předtím někdy něco o tom...
kromě toho, že vám přišla smutná...
že uvažovala o tom, že si ublíží?
Ne.
TIFFANYINI PŘÁTELÉ, NEW JERSEY TRANSIT
A PROKURATURA ATLANTIC COUNTY
ŽÁDOST O ROZHOVOR ODMÍTLI.
ÚŘAD SOUDNÍHO LÉKAŘSTVÍ NEW JERSEY V ROCE 2018 PŘÍPAD PROVĚŘIL.
ZÁVĚR, ŽE ŠLO O SEBEVRAŽDU, POTVRDIL.
Jak se Tiffany dostala od domu
na místo, kde došlo ke srážce s vlakem?
Šla pěšky?
Vyzvedl ji někdo a odvezl ji tam?
Zemřela nějakou nešťastnou náhodou?
Nebo to byl trestný čin?
Zatímco tady spolu hovoříme, po světě chodí lidé,
kteří vědí, co se stalo.
A já je snažně prosím, aby se přihlásili
a pomohli této rodině.
NA PAMÁTKU MILOVANÉ TIFFANY VALIANTE
Slíbil jsem dceři, že jí postavím volejbalové hřiště.
Když Tiffany zemřela, řekl jsem si:
„Slib je slib.“ Tak jsem ho postavil.
Tiffany se těšila na vysokou a na to, jak bude hrát volejbal.
Ale někdo jí to vzal a to není fér.
Chceme spravedlnost.
TIFFANY, MÁME TĚ MOC RÁDI
Je každý den zlý?
Ano. Není snadné každý den vstát.
Každý den jít spát.
Ale musím pokračovat, dokud nezjistím, kdo to našemu dítěti udělal.
Tohle je vitrína plná krásných vzpomínek na Tiffany.
A...
Tyhle věci do vitríny přinesli přátelé a příbuzní
na Tiffanyinu památku.
To je Tiffanyin náramek.
Měla ho na ruce ten večer, kdy zemřela.
Takže jsem ho dlouho nosila.
Tady tohle je Tiffany v urně z masivu.
Modlím se u té skříňky každý večer.
Pak sem dám vzkaz.
„Za spravedlnost pro Tiffany
a naději, aby se viníci přihlásili.“
Mám tě ráda, Tiffy.
MÁTE-LI INFORMACE K TOMUTO PŘÍPADU,
VOLEJTE PRÁVNÍ KANCELÁŘ PAULA D’AMATA, +1 609 926 3300,
NEBO ZAŠLETE TIP NA UNSOLVED.COM
Překlad titulků: Miroslav Pošta