EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Hej!
Tiffany var altid bare dejlig.
Altid i godt humør. Fuld af energi.
Hun fik et volleyballstipendium.
Hun skulle være førstespiller på midtbanen.
Det sker ikke i college for førsteårsstuderende.
Hun havde ambitioner.
Vi var meget stolte af hende.
Den aften blev hun fundet omkring 6,5 km fra vores hjem,
hvor hun blev ramt af toget.
New Jersey Transit fortalte, at min datter begik selvmord.
Det er helt umuligt!
Helt umuligt.
Jeg vil vide, hvad der skete med min datter.
Det er min datters værelse.
VELKOMMEN TIL TIFFANYS VÆRELSE JEG ELSKER JER
Værelset står, som da hun forlod det.
Det er hendes skrift og små hjerter.
Ingen får nogensinde det værelse.
Det er et gravmæle.
Hun elskede livet og var fuld af liv.
Det er min pige.
Jeg mødte Stephen i 1989,
og jeg havde allerede mine piger, Jessica og Krystal.
Jeg blev gravid med Tiffany og fødte hende i 1997.
Vi fik et chok, da vi fik Tiffany.
Vi forventede ikke en graviditet,
men første gang vi så hende, var det vidunderligt.
Hun var så smuk.
Tiff var bare glad.
Hun nød det, hun lavede, Hun bekymrede sig aldrig.
Der var ikke noget, hun ikke brød sig om.
På billede er hun på stranden i North Carolina.
Det er nytårsaften.
Her er fra hendes afgangseksamen. Man kan se hendes glæde.
Tiffanys søstre fik lavet det til mig.
Det er minder fra Tiffanys liv.
Når jeg kommer herinde, føler jeg mig tæt på hende.
Jeg føler, hun er hos mig. Jeg savner hende virkelig.
12. JULI 2015 MAYS LANDING, NEW JERSEY
Det var en søndag.
Vi gik til Tiffanys fætters eksamensfest på den anden side af gaden.
Tiffany gik med os.
Vi var der i flere timer.
Vi dampede muslinger og hyggede os.
Tiff hyggede sig.
Spillede volleyball, morede sig. Ventede på sine venner.
Jeg husker, at Tiffany smuttede hjem.
21.15 TIFFANY FORLADER FESTEN
Vi var stadig ved festen, og kl. 21.15 ringede en af hendes veninder.
Hun spurgte: "Jeg er der nu. Kan du komme hjem?"
Jeg sagde. "Ja. Er alt i orden?"
Jeg sagde til Stephen, at jeg måtte hjem,
og han sagde: "Jeg går med."
Vi gik op til vejen mellem husene.
Tiffanys veninde steg ud og råbte og skreg,
at Tiffany havde brugt hendes kreditkort, uden hun vidste det.
Tiffany benægtede det, indtil hendes veninde var kørt.
Så fortalte hun mig, at hun havde brugt det.
Jeg spurgte: "Hvorfor brugte du en andens kort?
Du ved bedre. Sådan er du ikke opdraget.
Nu må jeg fortælle far, at du brugte kortet."
Jeg gik indenfor,
jeg fik fat i Stephen, og i løbet af et minut kom vi ud, og Tiffany var væk.
21.15 TIFFANY FORLADER FESTEN
21.28 TIFFANY FORSVINDER
Vi ledte efter hende. Jeg gik op og ned ad gaden flere gange.
Mindst 20-30 biler kørte i begge retninger på gaden.
De holdt parkeret. Ingen havde set noget.
Hvis Tiffany var gået, havde nogen set hende.
Det er jeg sikker på. Hun var 1,90. Hun var ikke til at overse.
Vi ledte på gaderne,
kiggede bag husene og alt i nærheden.
Vi vidste, hun ikke ville gå langt væk,
for hun var meget mørkeræd.
22.07 - RING TIL MIG 22.12 - VIL VIDE, OM DU ER OK...
22.18 - VÆR SØD AT RINGE
22.19 - TIFFANY, SVAR JILL ER BANGE
22.20 - HVOR ER DU?
Alle ringede og sms'ede for at få at vide, hvor hun var.
22.36 - SVAR MIG JEG ELSKER DIG
22.38 - TIFF, JEG ELSKER DIG SÅ HØJT VÆR SØD AT SVARE
Stephen ringer, og hun svarer ikke.
Tiff, vær nu sød at komme hjem.
Jeg elsker dig så højt. Du betyder alt for mig.
Kom nu bare hjem.
Jeg gik op og ned ad gaden.
Jeg kiggede ned, og der lå noget fladt.
Det var Tiffs telefon.
Telefonen lå 1,5-2 meter inde i vejkanten foran mit hus.
Hun ville ikke efterlade den her.
Telefonen var altid hos hende. Hun havde den med i bad.
Da vi fandt telefonen,
gik mange tanker gennem mit hoved.
Jeg vidste, der var noget galt.
Vi ledte, og efter et stykke tid kom Stephen i tanker om
vildtkameraet i skoven.
12/07/2015 21.28 MOULTRIECAM
Tiff gik kl. 21.28 ifølge mit vildtkamera.
Jeg og Dianne kom ud kl. 21.29 sammen med Tucker, hendes hund.
Vi kom ud, og hun var væk.
Tiffany var iført en sort bluse
og blåhvide denimshorts.
Hun havde sine nye, flade sko på,
og hun havde sat håret op med pjusk i toppen
og sit hvide pandebånd.
Hun går helt normalt ned ad indkørslen.
Og på grund af billedet fra vildtkameraet
kan jeg kun få den tanke, at nogen kaldte på hende.
Og så var hun væk.
Telefonen ringede. "Tiffany er væk. Vil du hjælpe med at lede?"
"Selvfølgelig."
Vi tog hen til min mor, for de mente, hun var der.
Hun bor i gåafstand, højst 800 meter væk.
Hun var der ikke.
Så begyndte vi at køre rundt. Vi kunne ikke finde hende.
Noget sagde mig, jeg skulle ned på Pomona.
Da jeg kørte på Pomona, og krydsede jernbanen...
JERNBANE
...er der en vej langs sporene.
En af Transits adgangsveje.
Den var oplyst.
POLITI
En politibetjent fortalte, at en var blevet ramt, muligvis en kvinde.
Men Galloway Politi var ikke involveret,
da det var sket i New Jersey Transits jurisdiktion.
Jeg så en politibetjent fra Transit.
Jeg spurgte ham, om han havde set en høj pige,
1,90, sportstrænet.
Han svarede: "Nej, men nogen er blevet ramt af toget."
Jeg håbede, det ikke var Tiffany.
Men de var ret sikre på, det var hende.
Transitbetjenten spurgte: "Kan du identificere hende?"
Jeg sagde: "Ja, det kan jeg."
Og jeg er meget glad for, det var mig, der gik derned,
for jeg tror virkelig,
at min bror ikke havde kunnet klare det.
Det jeg så den nat, burde ingen se.
Det var noget af det frygteligste, jeg har set.
En, som var ramt af et tog.
Så jeg identificerede hende,
og så sagde de: "Vi skal hjem til din bror,
og du må fortælle ham det."
Klokken var 2.30.
Jeg kom ud af huset, og der stod min svigersøn
og sagde, at onkel Mickey havde ringet, og at vi skulle blive hjemme.
Og jeg husker, at min svigersøn var helt hvid i hovedet.
Og jeg husker, at vi ventede,
og at der kom en politibil.
Min bror steg ud af en Transit-politibil,
og Dianne råbte: "Hvad er der sket?"
Jeg fortalte min bror, at Tiffany var blevet ramt af et tog.
Han ville derned. Jeg sagde: "Det gør du ikke.
Det skal du ikke se."
Vi brød sammen.
Det er, som om man har mistet sit liv.
Når ens barn dør, mister man en del af sit liv.
Åh gud, hvor jeg savner hende.
Hun var min pige.
Jeg savner alt ved hende.
Vi holdt om hinanden og græd, vi kunne ikke tro det.
Det var det værste, man kunne forestille sig.
At den slags kunne ske.
Vi var dybt chokerede.
I dybt chok. "Ramt af et tog?"
Det gav ingen mening.
13. JULI 2015 NÆSTE DAG
Mickey sagde, Tiffany blev ramt af et tog. Vi vidste ikke, hvad der var sket.
KVINDE DRÆBT AF TOG
Næste morgen stod der i aviserne, at Tiffany havde begået selvmord.
RØRTE SIG IKKE
Jeg var fortvivlet.
Jeg forstod ikke, hvor de fik den idé fra.
Min datter var ikke nedtrykt eller selvmordstruet.
Tiffany var glad.
Hun skulle på college.
Hun lagde planer med sin bofælle.
Hun havde planlagt at spille softball om onsdagen.
Hun skulle i Great Adventure næste formiddag med sine venner.
Da jeg om aftenen talte med Tiffany ved festen,
virkede hun på ingen måde presset.
Hun havde sig skoletøj. Hun var forberedt.
Tiffany var klar til at komme videre.
Hun kan umuligt have begået selvmord.
NJ TRANSIT POLITI TOG/PERSONDØD
New Jersey Transit fastslog, at min datter stod på sporet
og begik selvmord, under 24 timer efter hun blev ramt.
TILSYNELADENDE SELVMORD
Folk, som kendte Tiffany, kunne ikke tro det.
DØDSMÅDEN ER SELVMORD
Vi havde en mission, for vi vidste, vores ikke havde gjort det.
Jeg hedder Paul D'Amato.
Jeg har været procesadvokat i 46 år.
D'AMATO ADVOKATKONTOR
I de fleste sager har jeg repræsenteret ofre.
Og der har været sager som Tiffanys,
som man ikke kan sige nej til.
Da jeg mødte Steve og Dianne første gang,
sad de lige her.
De var dybt fortvivlede
og dybt frustrerede.
Der fortalte mig, at deres datter ikke havde taget sit eget liv.
Jeg vidste ikke, om jeg kunne hjælpe dem og sagde til mig selv:
"Lad mig få fat i dokumenterne
fra New Jersey Transit Politi.
Jeg vil vise dem dokumenterne og desværre fortælle dem:
"Jeres datter tog sit eget liv."
Men det kom ikke til at ske, da vi fik dokumenterne.
Tiffany Valiante var 18 år og boede hos sine forældre
i et meget landligt område af New Jersey vest for Atlantic City.
Vi ved følgende om den aften, hvor hun døde.
Søndag den 12. juli kørte New Jersey Transits tog nummer 4693
fra Philadelphia klokken 21.50 mod øst til Atlantic City.
Der var omkring 60 passagerer og togpersonel med.
Toget var netop kørt under broen ved Tilton Road i Galloway Kommune
og var på vej mod overskæringen på Genoa Avenue.
Klokken 23.12 ved milepæl 45
på en meget mørk strækning blev Tiffany ramt af toget.
Da man undersøgte toget,
viste det sig, at toget havde ramt med venstre side tæt ved sporet.
Der var to lokoførere på toget.
En erfaren lokofører og en elev.
Om aftenen underskrev de rapporten,
hvori der stod, at Tiffany kastede sig ud foran toget.
Men her er problemet:
Seks dage senere, da han kom under edsansvar,
kom den ældre lokofører med en helt anden version,
end den han fortalte efterforskeren på ulykkesnatten.
Her er hans forklaring:
"Jeg talte med konduktøren.
Jeg så hende ikke. Jeg havde ryggen til."
Man kasserer hans forklaring,
og så ser man på, hvad lokoførereleven sagde.
Første gang blev han spurgt:
"Hvornår så du først den uvedkommende?"
Hvad svarede han?
"Jeg så hende ikke, før jeg var ud for hende."
Ti dage senere komme han under edsansvar,
og nu lyder hans forklaring:
"Jeg så noget, da jeg var 800 meter væk."
"Så ser jeg noget, da jeg er 400 meter væk."
"Og så ser jeg personen
springe ud fra skoven og ud på sporet."
Det endte med, at lokoførereleven var det eneste vidne.
En lokoførerelev, som gav divergerende forklaringer på, hvad han så den aften.
Den dag i dag fastholder New Jersey Transit Politi
den inkonsekvente,
selvmodsigende forklaring fra lokoførereleven.
Jeg hedder Louise Houseman,
og jeg er gået på pension fra Atlantic Countys ligsynskontor,
hvor jeg var ledende efterforsker. Jeg var ansat i 20 år.
Jeg har sikkert været på flere tusinde dødssteder i løbet af de 20 år.
Jeg var bekymret over
de edssvorne forklaringer fra lokoføreren og lokoførereleven,
For man tillagde åbenbart deres forklaringer på stedet stor vægt,
og de viste sig at være forkerte.
Den vigtigste havarilog er den sorte boks.
Den registrerer alt, hvad der sker i lokomotivet.
Togets hastighed,
når håndbremserne bliver anvendt,
når hornet bliver brugt,
om forlygterne er tændt.
Og den viser distancen, toget har kørt,
når tingene sker.
Den er nem at læse.
Der er intet mystisk ved den. Den er meget enkel.
Havariloggen viste,
at fra lokoføreren brugte hornet, ramte Tiffany
og aktiverede nødbremsen,
gik der 4,1 sekunder.
Toget kører 128 km/t.
Så han det, han troede, han så?
At hun sprang ud foran ham? Det ved jeg ikke.
Jeg tror, at lokoførereleven var i chok. Det ville enhver være.
Hvis man påkører nogen med en bil,
kan man så beskrive, præcis hvad der skete?
Sikkert ikke.
Når man læser afskriften, virker den usammenhængende.
OMKRING
Han er ikke sikker på, hvad han så.
Det er muligt, at det, han så, var,
at da toget ramte ham,
fløj ligdelene i alle retninger,
fordi hun blev sønderlemmet.
Jeg tror ikke, han så hende springe ud foran toget.
Og hun kan have ligget død på sporet.
Hvis man antager, at det er selvmord
og tilpasser kendsgerningerne til ens antagelse,
så er alt efterfølgende suspekt.
Jeg hedder Jim Brennenstuhl.
Jeg har i de sidste 45 år
været politimand og privatdetektiv.
Hr. D'Amato spurgte, om jeg ville arbejde på sagen.
Påkørslen er angives til at være sket lidt over klokken 23.
Ifølge rapporten skete det her.
Milepæl 45.
Det er ret mørkt.
Hvorfor skulle hun gå så langt og springe ud foran et tog der?
Hvorfor lige der?
Hvis hun begik selvmord, hvorfor?
Hvorfor gå så langt? Hvorfor gøre det på den måde
PÅKØRSELSSTED 4 KM FRA HJEMMET
Da jeg så, hvor hun var blevet ramt af toget,
overraskede det mig.
Hun var 1,6 km fra nærmeste overskæring, inde i skoven.
Der var mørkt. Der er intet lys.
Mine nakkehår rejste sig.
Jeg sagde: "Der er noget helt galt."
Der går ikke en dag, bestemt ikke en uge,
uden jeg spørger mig selv om det.
Hvordan døde Tiffany Valiante?
Jeg er overbevist om, hun ikke tog sit eget liv.
Myndigheden, som efterforskede Tiffany Valiantes død,
var transportselskabet.
New Jersey Transit er et af USA's største transportselskaber.
Det driver passagertog,
og det har en pænt stor politistyrke.
Jeg har stor respekt for transportpolitibetjente og deres arbejde.
Men de fleste transportpolitifolk vil sige,
at deres spidskompetence ikke er drabsefterforskninger.
Og heller ikke efterforskning af mistænkelige dødsfald.
Det første, efterforskere skal gøre,
selv når man formoder,
at en hændelse sandsynligvis er selvmord,
er at fastslå, om der er tale om et mordoffer.
Intet tyder på, det blev gjort.
Området, hvor hændelsen fandt sted, blev ikke behandlet som et gerningssted.
Folk gik rundt i området,
og det var ikke ordentligt afspærret.
Det lignede det et skoleeksempel på en forhastet konklusion,
hvor man fejlkategoriserede dødsårsagen.
Her er dødsattesten.
Tiffany Valiante døde kort før midnat den 12. juli.
17. juli, hvor attesten er udfærdiget,
er dødsmåden selvmord.
Man kan ikke drage konklusioner så tidligt i en efterforskning.
Det er en umulighed.
RAMT AF TOG
Selvmord afslutter en sag
for anklagerens vedkommende.
For ligsynskontorets vedkommende.
For New Jersey Transits vedkommende.
Det er selvmord, det indgår i statistikken.
For familiens vedkommende er det deres barn,
og de vil vide, hvad der skete med deres barn.
De skulle have efterforsket, som de burde.
Staten New Jersey har regler for procedurerne, de bør følge,
og de procedurer blev ikke fulgt.
Der blev aldrig foretaget en fuld obduktion.
Der blev ikke undersøgt for voldtægt.
Der blev aldrig testet DNA.
Ingen organer blev undersøgt.
Hvorfor?
TOKSIKOLOGISK RAPPORT
Man skal lægge vægt på den toksikologiske rapport.
Der blev ikke alkohol eller stoffer i Tiffany Valiantes blod.
En helt ren toksikologisk rapport.
Da vi fik den toksikologiske rapport,
og den viste, at Tiffany ikke havde stoffer eller alkohol i kroppen,
burde dødsmåden nok have været ændret til "ikke fastslået".
Der er ingen grund til at erklære en sag for selvmord, medmindre man er sikker.
Man skal være helt sikker på,
at det var selvmord.
Et par dage efter Tiffanys død
blev hun kremeret.
Så vi kan ikke grave liget op og foretage en ny undersøgelse.
Og efterforskeren skriver i sin rapport,
at ingen sko blev fundet på dødsstedet.
Hendes sko var ikke ved liget.
For mig er det mistænkeligt.
Da hun gik, havde hun et hvidt pandebånd på.
Hun havde blåhvide, næsten hvide shorts på,
og hun havde en sort T-shirt på og sko.
Da de fandt hende, havde hun kun en sports-bh på og sorte trusser.
Hvor er hendes shorts og hendes bluse?
Ville en ligsynsmand ikke have svar på det spørgsmål?
Ligsynsrapporten var kort og uden mange oplysninger.
Jeg så intet bevis på, at de havde kontaktet Tiffanys læge
eller nogen fra hendes skole.
Ingen kom og talte med os og stillede spørgsmål om min datter.
De talte ikke med hendes mor og far. De talte ikke med nogen.
Siger man bare: "Det er selvmord," fordi en er blevet ramt på sporet?
Det er skørt.
Hun havde ikke haft helbredsproblemer.
Intet stofmisbrug, intet alkoholmisbrug.
Hun dyrkede sport.
Hun var afholdt, familien elskede hende højt.
De sms'er, jeg fik at se,
virkede ikke usædvanlige.
Hun havde slået op med sin kæreste, men de lod til at være gode venner.
Tiffany havde en kæreste fra Philadelphia.
Det var fredagen før hun døde, de slog op.
Men de var enige om det.
Der var ingen tegn på uvenskab i de afskrifter, jeg læste.
Og Tiffany havde indledt et forhold til en anden kvinde,
ifølge hendes sms'er.
Hun skrev på telefonen, aftenen før hun døde,
at "jeg er tilfreds med mit liv".
Så hvorfor gjorde hun det?
Hvis hun begik selvmord, hvad var grunden?
Hvorfor skulle hun begå selvmord?
Det skete om aftenen, og jeg kom hertil tidligt næste morgen.
Jeg ville ikke have, at min bror, Stephen, eller hans kone, Dianne,
skulle gå langs sporet og se, hvad jeg så.
Stumper, de havde efterladt.
Min far og jeg ledte efter ting, som manglede.
Vi ledte efter hendes sneakers og hendes pandebånd.
Vi ledte efter hendes øreringe, smykker og shorts.
Jeg ved ikke, hvordan jeg kunne,
men jeg samlede stumper af hendes kranie med hår på op.
Jeg samlede et kæbeben med tænder og forskellige knogler op.
Vi fandt et armbånd og gav det til Dianne, og hun har det stadig.
Det havde hun på dengang.
At samle stumper af hende op fra sporet
var det værste, jeg nogensinde har gjort.
Langs sporet så jeg blodige handsker på jorden.
Området var forurenet.
Det var ikke engang afspærret.
New Jersey Transit er ikke oplært i det.
Og de ryddede ikke godt op på sporet.
Vi gik derned og ledte og ledte, men vi fandt ikke hendes sko.
Vi fandt ikke hendes pandebånd.
Vi fandt ikke noget af hendes tøj.
Hvor er det, hun havde på til festen?
3. AUGUST 2015 TRE UGER EFTER TIFFANYS DØD
Jeg gik langs Tilton Road.
Jeg havde gået der en million gange.
PÅKØRSELSSTED FAMILIEN VALIANTES HJEM
I ugevis gik vi og ledte efter spor, for min datters shorts manglede.
Hendes pandebånd manglede. Hendes sko manglede.
Og da jeg kom gående,
nåede jeg hertil og kiggede til siden og så min datters sko.
BEVISFOTOS
Da jeg så dem, faldt jeg på knæ på jorden.
Og knap to meter væk så jeg Tiffanys hvide pandehånd.
Jeg havde det, som om jeg var blevet kørt over af en lastbil.
Den dag glemmer jeg aldrig. Det er, som var det i går.
Tante Dianne ringede.
Hun havde fundet Tiffanys sko og pandebånd.
Det var tre kilometer fra, hvor hun blev påkørt.
Jeg løb derned, og hun var ude af sig selv.
Min kone var hysterisk. Jeg kunne ikke forstå, hvad hun sagde.
Hendes sko og det lå heromkring.
De stod ved siden af hinanden med 30 cm afstand.
De stod på en måde,
så det virkede, som om nogen havde løftet hende ud af skoene.
Sådan føltes det.
Andre mente, at nogen måske havde placeret dem der.
New Jersey Transit kom.
De fotograferede hendes sko og lagde dem i den brune pose.
De hentede tingene, og mere hørte vi ikke om det.
Man hørte aldrig mere.
De havde en masse ting,
men de blev aldrig sendt til undersøgelse
for at se, om der var fremmed DNA på dem.
Fem år efter deres datter døde,
måtte familierne betale for at få tingene undersøgt for DNA.
Men tingenes historik findes ikke,
så resultatet kan ikke bruges.
Da vi havde fundet hendes sko,
gik 15 af os sammen og gennemsøgte skoven
hele vejen til jernbanesporet, hvor hun blev ramt.
Vi ledte efter noget, som kunne bevise, at hun ikke gjorde det.
Den eneste af min datters ting, som stadig mangler,
er hendes shorts.
De shorts er stadig forsvundet.
Jeg spurgte mig selv: "Hvordan endte skoene i det område?"
Tiffany kan meget vel have været offer for en forbrydelse.
En, som var involveret i forbrydelsen,
tog genstandene og smed dem væk på vej væk fra gerningsstedet.
En anden teori går på, at Tiffany tog sko og pandebånd af,
hvor Dianne fandt dem, og gik barfodet til sporet.
Hvad er det fornuftige i,
at gå fra Tiffanys hjem, til hvor skoene blev fundet,
og så tage skoene af, stille dem i skoven
og gå hen, hvor hun blev ramt af toget.
PÅKØRSELSSTED
Hvorfor tage skoene af?
Kan du se, hvor langt vi har kørt langs sporet?
Du sidder bagi. Kan du mærke det?
- Kan du mærke underlaget? - Ja
Hvordan gør man det barfodet?
Det er jernbaneterræn,
her er kun skarpe sten.
Når man ser på billederne af Tiffanys fødder,
især hendes højre fod,
er der slet ingen af de skader,
som man ville forvente at se,
hvis nogen havde gået på bare fødder,
især på stenene og glasskårene langs det spor.
Hvis hun havde gået på selv sporet, havde hun haft splinter i fødderne.
At hun skulle gå flere kilometer men havde helt rene fødder beviser, at hun ikke gik.
Jeg gik langs sporet bagefter,
og det var svært for mig i arbejdssko,
og derfor tror jeg, at hun aldrig gik der.
Hvis nogen, især en 1,90 meter høj kvinde
går langs vejen,
vil nogen se dem og bemærke dem,
for det er usædvanligt at se nogen gå langs vejen her i området.
Når man ser på billederne
fra Steves vildtkamera udenfor hans hus,
ser man forlygter fra biler,
samtidig med at Tiffany går ned ad indkørslen.
Jeg tror, hun sætter sig ind i en bil.
Frivilligt, antager jeg.
Jeg tror, hun satte sig ind i en bil til nogen, hun kendte og følte sig tryg ved.
Da hun steg ind i bilen, tog nogen hendes telefon.
Og jeg tror, den telefon
blev kastet ud ad bilen, da de kørte derfra.
Da de tog hendes telefon, tror jeg, det gik op for hende,
at hun var i knibe.
Alle har deres forestilling om, hvad der skete med min datter.
Jeg tænkte, at de ville voldtage hende, og hun stak af,
og måske forsøgte hun at slippe væk,
og så kunne hun ikke løbe længere.
Jeg er overbevist om, hun klamrede sig til træet
for at redde sig selv. Forstår du, hvad jeg mener?
Forhindre dem i at tage hende.
PÅKØRSELSSTED
Lige bag os, hvor sporet løber,
mistede Tiffany livet.
Her er meget øde. Her er skræmmende og uhyggeligt.
Herfra ville man ikke kunne høre nogen.
Der er lyden af toget på denne side,
og der er lyden fra landevejen på højre side.
Det er et godt sted at skille sig af med nogen.
Her kan man gøre, hvad man vil.
Der er ingenting. Ingen kan høre en skrige.
Ingen kan høre noget.
Det perfekte sted at begå et mord.
Når man ser på billederne,
som blev taget af New Jersey Transit Politi
og af New Jerseys ligsynskontor...
...så ser man, at hvor toget og Tiffany ramte hinanden,
er der en stor blodpøl.
Det tyder på, at liget kan have været placeret der
og blødte, før toget ramte det.
De testede ingenting.
De sagde, de havde nok til at konkludere, at det var selvmord,
uden af foretage test.
Så det blev aldrig fastslået,
om det var Tiffanys blod på sporet.
Ligsynsmanden skriver i sin rapport,
når han henviser til Tiffanys arme og ben,
at de blev skåret fra torsoen.
Der står "skåret" i rapporten.
Ikke flået af, men skåret.
For mig viser det,
at det er muligt,
at hun blev skadet, før liget blev placeret på sporet.
Armene blev lagt fremstrakt,
og benene hang ud over den anden skinne.
Hendes fødder og hænder var intakte.
Hvad viser det?
Hun stod ikke på sporet og blev ramt af toget.
Hun lå der.
De blev skåret af.
Jeg tror, at nogen lagde hende på sporet,
og at hun blødte ihjel.
Når man ser stedet,
blev hun helt bestemt myrdet og lagt på sporet.
Jeg er ikke i tvivl.
Hun blev lagt på skinnerne. Sådan skilte de sig af med hende.
Og nogen slipper godt fra det.
Nogen slipper godt fra det.
Jeg hedder Chuck Atkinson. Jeg er privatdetektiv.
Jeg arbejdede i New Jerseys delstatspoliti i 26 år.
Jeg var kriminalbetjent i 17 år.
Jeg har arbejdet for Paul D'Amato siden starten af 2008.
ØNSKES: SANDHEDEN OM TIFFANY VALIANTES DØD 12. JULI 2015 - DUSØR $20.000
Paul og familien lavede en hotline,
og de var ude efter anonyme tips.
Vi fik en opringning
fra en ansat i en nærbutik,
som havde hørt tre af butikkens ansatte
snakke om Valiante-sagen.
Jeg husker ganske tydeligt,
at min sekretær sagde: "Der er en mand,
som har oplysninger om Tiffanys død."
8.41 7. NOVEMBER 2016 MANDAG
Politiassistent Rosell kommer snart. Vi kan gå i gang.
Og den person blev afhørt under vidneansvar.
Grundigt.
Jeg læste om det i avisen.
Jeg hørte om det. De unge talte om det på arbejdet.
Han fortalte kriminalbetjenten,
hvad han havde hørt.
Jeg fik oplysninger af nogle, som arbejder for mig.
De snakkede om, at det havde været et drab.
De tre, han hørte,
havde intet med drabet at gøre.
De fortalte bare noget, de havde hørt.
En af dem havde været til onklens fest,
hvor Tiffany var den aften,
og han så Tiffany til festen.
Der blev nævnt et skænderi.
Skænderiet fortsatte, og Tiffany gik.
De fortalte mig, at hun blev samlet op af nogen.
De kendte Tiffany.
To kvinder og en mand tog hende med i en bil
og kørte hende ud i nærheden af jernbanesporet.
De tog tøjet af hende, truede med at skyde hende og ydmygede hende.
- Det er tredjehåndsoplysninger. - Ja.
- Jeg fortæller, hvad jeg fik at vide. - Okay.
Anklageren afhørte de tre personer,
som blev hørt i nærbutikken.
Det mulige drab, hørte du noget om det?
Hvordan det foregik eller hvorfor?
Nej. Det ved jeg ikke.
Hørte du andre rygter?
-Jeg har intet hørt. - Intet.
Nej.
Det siges, at du vidste meget om, hvad der var sket.
Det lyder ærligt talt helt tåbeligt.
Alle tre vidner nægtede at have sagt noget
i stil med det, som den ansatte i nærbutikken hørte.
Har I hørt noget om det efter den aften?
Nej, bare...
Bare, at det var selvmord.
Så der var ing...
Man talte aldrig om,
at det kunne være andet end selvmord?
Nej.
I vidneudsagnene fra nogle, som kendte Tiffany,
bliver det nævnt, at hun var ked af det, nedtrykt.
Jeg tror ikke, hun var særligt glad.
Altså, jeg mener...
Man opdagede det nok ikke, hvis man ikke stod hende nær.
-For... - Jeg er med.
...hun virkede altid så glad og...
Hvis man kendte hende godt,
så var hun, jeg ved ikke...
Jeg fornemmede, at hun følte, hun aldrig passede ind.
Sagde hun noget til dig om...
...udover at sige, hun ikke var glad?
At hun tænkte på at gøre skade på sig selv?
Nej.
TIFFANYS VENNER, NEW JERSEY TRANSIT
OG ATLANTIC COUNTYS ANKLAGER
HAR ALLE AFSLÅET AT LADE SIG INTERVIEWE.
NEW JERSEYS LIGSYNSKONTOR GENNEMGIK TIFFANYS SAG I 2018.
KENDELSEN SELVMORD BLEV OPRETHOLDT.
Hvordan kom Tiffany fra sit hjem til der,
hvor hendes krop kom i kontakt med toget?
Gik hun?
Samlede nogen hende op og kørte hende dertil?
Var hendes død et uheld?
Eller var det en forbrydelse?
Der er nogle derude, i dette øjeblik,
som ved noget om, hvad der skete.
Og jeg trygler dem om at stå frem
og hjælpe familien.
TIL MINDE OM TIFFANY VALIANTE
Før min datter skulle på college, lovede jeg hende en volleyballbane.
Og efter Tiffanys død, sagde jeg:
"Jeg lovede hende det." Så jeg lavede den.
Tiffany glædede sig til at komme på college og spille volleyball.
Men det fratog nogen hende, og det er ikke fair.
Vi har brug for retfærdighed.
TIFFANY, VI ELSKER DIG MEGET HØJT
Om det er hårdt hver dag? Ja. Hver dag er det hårdt at vågne.
Og at falde i søvn.
Men jeg må gøre det, til jeg ved, hvem der gjorde det mod vores barn.
Skabet her rummer kun skønne minder om Tiffany.
Og
venner og familie er kommet med ting
til minde om Tiffany til hendes skab.
Tiffanys armbånd.
Det havde hun på, den aften hun døde.
Jeg gik med det længe.
Her er Tiffany i urnen af massivt træ.
En bedeæske. Jeg beder hver aften.
Så lægger jeg en besked i.
"For retfærdighed for Tiffany
og håb om at de, som gjorde det mod hende, vil stå frem."
Jeg elsker dig, Tiffy.
HVIS DU HAR OPLYSNINGER OM SAGEN,
SÅ KONTAKT PAUL D'AMATOS ADVOKATFIRMA PÅ 1-609-926-3300,
ELLER LÆG ET TIP PÅ UNSOLVED.COM
Tekster af: Henriette Saffron