EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Hei!
Tiffany var alltid vakker.
Alltid strålende. Energisk.
Hun fikk stipend for å spille volleyball.
Hun skulle være midtstarter.
Det skjer ikke på college første året.
Hun ville ha ting i livet.
Vi var alle svært stolte av henne.
Den kvelden ble hun funnet ca. seks kilometer fra huset vårt,
der hun ble påkjørt av toget.
New Jersey Transit sa at datteren min begikk selvmord.
Det er bare ikke mulig.
Ikke i det hele tatt.
Jeg vil vite hva som skjedde med henne.
Dette er rommet til datteren min.
Hele rommet er slik hun forlot det.
Med det hun hadde skrevet og små hjerter og sånn.
Ingen vil noen gang gå inn i dette rommet.
Det er som en grav.
Hun elsket livet, og hun var full av det også.
Det er ungen min.
Jeg traff Stephen i 1989,
og jeg hadde allerede fått jentene mine, Jessica og Krystal.
Jeg ble gravid med Tiffany og fikk henne i 1997.
Vi fikk sjokk da vi fikk Tiffany.
Vi forventet ikke å få barn,
men første gang vi så henne, var det himmelsk.
Det var bare... Hun var helt nydelig.
Tiff var bare glede.
Hun likte det hun gjorde. Engstet seg ikke for noe.
Det er ingenting hun ikke likte.
Et bilde av henne på en strand i North Carolina.
Dette er nyttårsaften.
Her er skoleavslutningen hennes. Du kan se hvor glad hun er.
Tiffanys søstre fikk dette laget til meg.
Bare et minne om Tiffanys liv.
Å gå inn her hver dag får meg til å føle meg nær.
Jeg føler at hun er med meg, for jeg savner henne så mye.
12. JULI 2015 MAYS LANDING, NEW JERSEY
Det var en søndag.
Vi dro til Tiffanys fetters avgangsfest på den andre siden av gata.
Og Tiffany ble med oss.
Vi var der i flere timer,
dampet muslinger og hadde det fint.
Tiff koste seg.
Spilte ball, hadde det gøy. Ventet på venner.
Jeg husker at Tiffany løp hjem.
Vi var fortsatt på festen, og 21.15
fikk jeg en telefon fra en av venninnene hennes som sa:
"Jeg parkerer nå. Kan du komme bort til huset? "
Jeg sa: "Ja visst. Er alt ok?"
Så jeg fortalte mannen min, Stephen, at jeg måtte dra til huset,
og han sa: "Jeg blir med deg."
Og vi gikk bort til veien mellom de to husene.
Tiffanys venninne kom skrikende ut
og beskyldte Tiffany for å ha brukt kredittkortet hennes.
Tiffany nektet for det til etter at venninnen dro,
og da sa hun at hun hadde brukt det.
Jeg sa: "Hvorfor brukte du en annens kort?"
"Du vet bedre enn som så. Jeg oppdro deg ikke sånn."
"Nå må jeg si til pappa at du brukte kortet."
Jeg gikk inn i huset,
jeg fant Stephen, og innen ett minutt gikk vi ut igjen, og Tiffany var borte.
21.15 TIFFANY FORLATER FESTEN
21.28 TIFFANY FORSVINNER
Vi lette etter henne.
Jeg gikk opp og ned langs gata.
Det var minst 20 eller 30 biler som kjørte opp og ned denne veien.
De var parkert i veikanten. Ingen hadde sett noe.
Jeg vet at om Tiffany gikk, ville noen ha sett henne.
Det er ingen tvil. Hun er høy. Man kunne ikke overse henne.
Vi gikk gatelangs,
lette bak hus og alt i nærheten,
for vi visste at hun ikke ville gå langt.
Hun var livredd for mørket.
- 22.07 - RING MEG - 22.12 - SI AT DU HAR DET OK...
22.18 - RING MEG
22.19 - TIFFANY SVAR JILL FRIKER UT
22.20 - HVOR ER DU
Alle ringte, sendte tekstmeldinger og prøvde å finne ut hvor hun var.
22.36 - TIFF SVAR ELSKER DEG
22.38 - ELSKER DEG MER ENN NOE SVAR
Stephen ringer, og hun tar ikke telefonen.
Tiff, kom hjem.
Jeg elsker deg iså høyt. Du betyr alt for meg.
Vær snill, kom hjem.
Jeg gikk opp og ned den gata.
Plutselig så jeg ned på bakken,
og jeg hadde sett noe flatt.
Og det var Tiffs telefon.
Telefonen lå omtrent to meter fra veikanten.
Foran huset mitt.
Hun ville ikke lagt den her.
Den telefonen var med henne døgnet rundt, sju dager i uka.
Hun dusjet med den.
Da vi fant telefonen,
gikk alt mulig gjennom hodet mitt.
Jeg visste at noe var galt.
Vi lette,
og senere husket Stephen
at viltkameraet befant seg i skogen.
Tiff dro klokka 21.28, ifølge viltkameraet mitt.
Og jeg og Dianne gikk ut klokka 21.29 med Tucker, som er hunden hennes.
Vi gikk utenfor, og hun var borte.
Tiffany hadde på seg en svart skjorte,
hvite dongerishorts.
Hun hadde flate sko hun nettopp hadde kjøpt,
og hun hadde satt opp håret med en knute øverst
og hvitt hårbånd.
Hun skritter ned oppkjørselen.
Og på grunn av bildet på viltkameraet
kunne jeg bare konkludere med at noen ropte på henne.
Og da forsvant hun.
Jeg ble oppringt: "Tiffany er borte. Kan du lete etter Tiffany?"
Jeg sa: "Selvsagt."
Vi dro hjem til moren min. De antok at hun dro dit.
Det er gangavstand. Jeg vil si at det er en snau kilometer.
Hun var ikke der. Vi kjørte rundt til forskjellige steder.
Vi fant henne ikke.
Noe sa meg at jeg skulle dra langs Pomona.
Da jeg kjørte langs Pomona, over jernbanesporet...
JERNBANESPOR
...er det en vei langs sporet.
En adkomstvei for Transit.
Den var opplyst.
POLITI
En Galloway-politimann sa at noen var påkjørt, muligens en kvinne.
Men Galloway kommune ble ikke involvert
fordi dette skjedde under New Jersey Transits myndighetsområde.
Jeg så en Transit-betjent der.
Jeg sa:
"Du har vel ikke sett ei høy jente, svært atletisk?"
Han sa: "Nei, men vi har en som ble påkjørt av toget."
Da håper jeg at det ikke er Tiffany.
Men de var ganske sikre på at det var henne.
Transit-betjenten sa: "Kan du identifisere henne?"
Jeg sa: "Ja, det kan jeg."
Og jeg er veldig glad for at det var jeg som dro dit,
for jeg tror av hele mitt hjerte
at broren min aldri hadde taklet det.
Det jeg så den kvelden trenger ingen å se.
Det var nok noe av det grusomste jeg har sett.
Det å bli påkjørt av et tog.
Så jeg dro dit og foretok identifikasjonen,
og så sa de: "Vi må dra tilbake til broren din,
og du må fortelle ham det."
Det var 02.30 om morgenen.
Og jeg husker at jeg gikk ut av huset, og svigersønnen min sto der,
og han sa at onkel Mickey ringte ham og ba oss bli.
Og jeg husker at svigersønnen min var helt hvit.
Og jeg husker at vi ventet,
og en politibil stanset.
Broren min, Mickey, gikk ut av en politibil,
og Dianne skrek: "Hva har skjedd?"
Jeg fortalte broren min hva som skjedde. Tiffany ble påkjørt av et tog.
Han sa: "Jeg vil dra bort dit." Jeg sa: "Absolutt ikke."
"Du trenger ikke se dette."
Alt ble bare kaos.
Det er som om du mistet livet.
Når et barn dør, mister du en del av livet ditt.
Jeg savner henne veldig.
Hun er ungen min.
Jeg savner alt ved henne.
Vi holdt bare om hverandre og gråt. Vi kunne ikke tro det.
Det var det grusomste man kunne tenke seg den gangen
at noe sånt kunne skje.
Vi var i sjokk.
I sjokk, for hvordan er det å bli påkjørt av et tog?
Det var meningsløst.
13. JULI 2015 NESTE DAG
Mickey sa at Tiffany ble påkjørt av et tog.
Vi visste ikke hva som hadde skjedd.
KVINNE DREPT AV TOG TIFFANY VALIANTE
Neste morgen sto det i avisene at Tiffany hadde begått selvmord.
RØRTE SEG IKKE
Jeg var knust.
Jeg forsto ikke hvordan de kunne finne på det.
Datteren min var ikke deprimert, ikke suicidal.
Tiffy var glad.
Hun planla å gå på college.
Hun planla med romvenninnen sin.
Hun planla å spille softball den onsdagen.
Hun hadde planer om å dra til en fornøyelsespark neste morgen med venner.
Den kvelden jeg snakket med Tiffany på festen,
viste hun ingen tegn til stress.
Hun hadde skoleklær. Hun hadde forberedt ting.
Tiffany var klar for neste trekk.
Hun kunne ikke begå selvmord.
TRANSIT-POLITI TOG/PERSON-ULYKKE
UNDERSØKELSESRAPPORT
New Jersey Transit bestemte seg for at datteren min sto på det sporet
og begikk selvmord under 24 timer fra da hun ble påkjørt.
I ET OPPLAGT SELVMORD
Folk som kjente Tiffany kunne ikke tro det.
DØDSMÅTEN ER SELVMORD.
Vi sto på fordi vi visste at datteren vår ikke gjorde dette.
Jeg heter Paul D'Amato.
Jeg har vært skrankeadvokat i 46 år.
De fleste sakene mine har involvert å representere ofre.
Og det har vært saker, som Tiffanys sak,
som man ikke kan si nei til.
Da jeg møtte Steve og Dianne,
satt de her.
Og de var så knust
og så opprørt.
De fortalte meg at
datteren deres ikke tok sitt eget liv.
Jeg visste ikke om jeg kunne hjelpe dem og sa til meg selv,
la meg få dokumentene
fra New Jersey Transit-politiavdeling.
Jeg skal presentere rapportene for dem, og dessverre må jeg si dem:
"Datteren deres tok sitt eget liv."
Men det skjedde ikke da vi fikk dokumentene.
Tiffany Valiante var 18 år gammel og bodde med familien sin
i et svært landlig område i New Jersey vest for Atlantic City.
Her er det vi vet om kvelden hun ble drept.
Søndag 12. juli
forlot New Jersey Transit-tog nummer 4693
Philadelphia klokka 21.50
på vei østover til Atlantic City.
Det var omtrent 60 passasjerer og betjening ombord.
Toget hadde passert under brua ved Tilton Road i Galloway kommune
og var på vei mot kryssingspunktet ved Genoa Avenue.
Klokka var 23.12 ved merkestein 45
på en svært mørk strekning der Tiffany ble påkjørt av toget.
NJ TRANSIT 6042
Da toget ble undersøkt,
viste det seg at sammenstøtet var på nedre, venstre side av toget,
nær sporet.
Det var to lokførere ombord på toget.
En lokfører og en lokføreraspirant.
Den kvelden signerte begge rapporten
og sa at Tiffany stupte foran toget.
Men her er problemet.
Seks dager senere, når han er under ed,
kommer lokføreren med en helt annen versjon
av det han fortalte etterforskeren den kvelden dette skjedde.
Her er historien hans.
Jeg snakket med konduktøren.
Jeg så henne aldri. Ryggen min var snudd den andre veien.
Så man forkaster forklaringen hans
og ser på hva lokføreraspiranten sa.
Først ble han spurt:
"Når så du først inntrengeren?"
Hva var svaret hans?
"Jeg så henne ikke før jeg var oppå henne."
Ti dager senere er han under ed,
og her er historien hans:
Jeg ser noe når jeg er 800 meter unna.
Så ser jeg noe når jeg er 400 meter unna.
Og så ser jeg denne personen
hoppe ut av skogen ned på sporet.
Til slutt var lokføreraspiranten det eneste vitnet.
En lokføreraspirant som ga ulike versjoner
av det han så den kvelden.
Den dag i dag
støtter New Jersey Transit-politiet
den inkonsekvente,
motstridende forklaringen fra lokførerassistenten.
Jeg heter Louise Houseman,
og jeg har gått av fra Atlantic City rettsmedisinerkontor
hvor jeg var sjefsetterforsker og jobbet i 20 år.
Jeg har sikkert vært på flere tusen åsteder
i løpet av 20 år.
Jeg var svært bekymret
over vitneforklaringene fra lokføreren og lokførerassistenten.
Fordi det ble lagt mye vekt på
informasjonen de ga på åstedet,
som viste seg å være feil.
Den svarte boksen regnes som den viktigste hendelsesregistratoren.
Den registrerer alt som skjer med motoren mens den går.
Togets hastighet,
når håndbremsene brukes,
når toget tuter,
hvis frontlyktene er på.
Og den oppgir avstanden toget har kjørt
når alt dette skjer.
Den er veldig lett å avlese.
Det er ikke noe mystisk ved den. Det er veldig enkelt.
Ifølge registratoren,
fra da lokaspiranten brukte fløyta, traff Tiffany,
og trakk i nødbremsen,
tok det 4,1 sekunder.
Toget holder 130 kilometer i timen.
Så han det han trodde han så?
At hun hoppet ut foran ham? Jeg vet ikke.
Jeg tror lokførerassistenten var i et traume, i sjokk. Alle ville vært det.
Hvis du kjører på noen i en bil, kan du beskrive nøyaktig hva som skjedde?
Antakelig ikke.
Når man leser transkripsjonen, virker det uklart.
OMTRENT...
Han er ikke sikker på hva han så,
og det er mulig at det han så var
da toget traff henne,
kroppsdelene som fløy i alle retninger
fordi hun ble lemlestet.
Jeg tror ikke han så henne hoppe foran toget.
Og hun kan ha vært død på sporet.
Antar du at det er selvmord,
og så skreddersyr fakta etter antakelsen,
er alt annet etter det mistenkelig.
Jeg heter Jim Brennenstuhl.
Jeg har de siste 45 årene jobbet som politi eller som privatetterforsker.
D'Amato ringte og spurte om jeg ville bli involvert.
Påkjørselen er registrert litt etter klokka 23.00.
Ifølge måten de rapporterte det på skjedde det her.
Merkestein 45.
Det er ganske mørkt.
Hvorfor skulle hun dra så langt og hoppe foran et tog der?
Hva er det med der?
Om hun tok livet av seg selv på den måten, hvorfor?
Hvorfor dra så langt? Hvorfor gjøre det sånn?
SAMMENSTØTSTED 4 KM HJEMMEFRA
Da jeg så nøyaktig hvor hun ble truffet av toget,
ble jeg overrasket.
Hun var 1600 meter fra nærmeste veikryss
inne i skogen.
Og det var mørkt. Ikke noe lys.
Hårene på hodet mitt reiste seg.
Jeg sa at det er noe galt her.
Det går nok ikke en dag, absolutt ikke en uke
uten at jeg stiller meg spørsmålet:
Hvordan døde Tiffany Valiante?
Jeg er overbevist om at hun ikke tok sitt eget liv.
Ettterforskningsorganet som undersøkte Tiffany Valiantes død
var Transit-systemet.
New Jersey Transit er en av Amerikas største kollektivtrafikkoperatører.
Det kjører pendlertog
og har en stor politistyrke.
Og jeg har stor respekt for Transit-politifolk
og jobben de gjør.
Men de fleste Transit-politifolk vil fortelle deg
at deres spesialfelt ikke er drapsetterforskning
og ikke mistenkelig dødsetterforskning.
Det første etterforskere må gjøre,
selv om de mistenker
at noen kan ha tatt sitt eget liv,
er først å finne ut om de har vært offer for et drap.
Ingenting tyder på at det ble gjort.
Området hvor denne hendelsen fant sted ble ikke behandlet som et åsted.
Folk gikk rundt der,
og det ble ikke skikkelig avsperret.
Det virket fra begynnelsen av
som et lærebokeksempel på et hastverksarbeid
for å feilklassifisere måten hun døde på.
Dette er dødsattesten.
Tiffany Valiante døde like før midnatt 12. juli.
Den 17. juli, når dette er datert,
er dødsmåten selvmord.
Man kan ikke trekke konklusjoner så tidlig i en etterforskning.
Det er umulig.
Selvmord avslutter en sak
hva statsadvokatens kontor angår.
Hva rettsmedisinerens kontor angår.
Hva New Jersey Transit angår.
Dette er et selvmord, og det er bare statistikk.
Hva familien angår, er det barnet deres,
og de vil vite hva som skjedde med barnet.
De burde ha etterforsket slik de skulle ha gjort.
Delstaten New Jersey har bøker om prosedyrer
om hva de skal følge, og de prosedyrene ble ikke fulgt.
En full obduksjon ble aldri gjennomført.
Ingen voldtektsundersøkelse ble utført.
DNA ble aldri testet.
Ingen organer ble undersøkt.
Hvorfor ikke?
TOKSIKOLOGIRAPPORT
Man må legge vekt på toksikologirapporten.
Det var ingen alkohol eller dop i Tiffany Valiantes system.
En helt ren toksikologirapport.
Etter at toksikologirapporten kom tilbake,
og Tiffany ikke hadde verken narkotika eller alkohol i systemet,
burde dødsmåten ha blitt endret til "ubestemt".
Det er ingen grunn til å fastslå at det er selvmord om man ikke er sikker.
Man er helt sikker på
at dette var et selvmord.
VALIANTE, TIFFANY
Innen et par dager etter Tiffanys død
ble levningene hennes kremert.
Så vi kan ikke grave opp liket
og ta en ny titt på dette.
Og etterforskeren skriver i rapporten sin
at ingen sko ble funnet på åstedet.
Skoene var ikke sammen med liket.
For meg er det mistenkelig.
Da hun gikk, hadde hun på et hvitt pannebånd.
Hun hadde dongerishorts som var nesten hvite,
og hun hadde svart T-skjorte på og sko.
Da de fant henne, hadde hun bare på sports-bh og svart undertøy.
Hvor er shortsen hennes? Hvor er skjorta?
Er ikke det ett av spørsmålene en rettsmedisiner vil ha svar på?
Rettsmedisinerens rapport var så liten, så tynn.
Jeg så ingen bevis på at de kontaktet Tiffanys lege,
at de kontaktet noen fra skolen hennes.
Ingen kom og snakket med oss og stilte meg spørsmål om datteren min.
De snakket ikke med moren og faren, ikke med noen.
Vil man bare si "selvmord" fordi noen ble påkjørt på sporet?
Det er sprøtt.
Hun hadde ingen forhistorie med medisinske problemer.
Ingen forhistorie med dopmisbruk. Ingen alkoholmisbruk.
En aktiv idrettsutøver.
En som ble høyt elsket og forgudet av familien sin.
Mobilmeldingene jeg kunne se på
viste ikke noe uvanlig.
Hun hadde slått opp med venninnen, men det virket vennskapelig.
Tiffany hadde en venninne fra Philly.
Det var rett rundt den fredagen før hun døde at de slo opp.
Men det var gjensidig.
Det var ingen fiendskap ut ifra mobilmeldingene jeg leste.
Og Tiffany hadde faktisk innledet et nytt forhold til en annen kvinne,
ifølge mobilmeldingene hennes.
Hun skrev faktisk, selv på mobilen kvelden før hun døde
at "jeg er faktisk fornøyd med livet mitt."
Hvorfor gjorde hun dette?
Hvis hun begikk selvmord, var det en grunn? Hvorfor begå selvmord?
Dette skjedde om natta, og jeg kom dit tidlig neste morgen.
Jeg ville ikke at broren min, Stephen, eller kona hans, Dianne,
skulle måtte gå langs det sporet og se det jeg så.
Biter som de hadde etterlatt.
Faren min og jeg lette etter ting som manglet.
Joggeskoene hennes.
Pannebåndet hennes.
Vi så etter øredobber, smykker, shorts.
Jeg vet ikke hvordan,
men jeg plukket opp biter av skallen hennes med hår på.
Jeg plukket opp et kjevebein med tenner og ulike deler av beina hennes.
Vi fant et av armbåndene og ga det til Dianne, og hun har det i dag.
Og det var på henne den gangen.
Å måtte plukke opp deler av henne på sporet
var det mest rystende jeg noen gang har gjort.
På vei til sporet
ser jeg blodige gummihansker ligge på bakken.
Åstedet er allerede forurenset.
Det ble ikke engang avsperret.
New Jersey Transit bare... De er ikke opplært til det.
Og de gjorde ingen god jobb med å rydde sporet.
Vi dro dit og fortsatte å lete, men vi fant aldri skoene hennes der.
Vi fant aldri pannebåndet hennes der. Vi fant aldri klærne hennes der.
Hvor er tingene hun hadde på seg på festen?
3. AUGUST 2015 TRE UKER ETTER TIFFANYS DØD
Da jeg gikk langs Tilton Road,
hadde jeg gått gatelangs der en million ganger.
SAMMENSTØTSTED VALIANTE-HJEM
I ukevis gikk vi bare på leting etter tegn på noe,
for jeg visste at shortsen var borte.
Pannebåndet hennes var borte. Skoene var borte.
Og mens jeg gikk av sted,
kom jeg hit, og jeg så skoene til datteren min.
BEVISBILDER
Og da jeg så det, falt jeg i bakken.
Og da jeg falt i bakken, omtrent to meter unna,
lå Tiffanys hvite pannebånd.
Det føltes som om en Mack-trailer traff meg.
Jeg glemmer ikke den dagen. Det er som om det var i går.
Vi fikk en telefon fra Dianne.
At hun fant Tiffanys sko og pannebånd.
Og det var nesten tre kilometer unna
der hun ble påkjørt.
Jeg løp bort dit, og hun bare tørner.
Kona mi var hysterisk. Jeg forsto ikke hva hun sa.
Skoene og tingene hennes lå her i dette området.
Og de lå side om side, nesten en fot fra hverandre.
Slik de var plassert,
følte jeg at noen tok henne rett ut av skoene. Det var det jeg følte.
Men andre trodde kanskje at noen plasserte dem der.
New Jersey Transit kom hit.
De tok bilder av skoene hennes, og de la skoene i en brun pose.
De tok tingene, og det var alt man hørte om det.
Man hørte aldri noe annet.
De hadde alle disse tingene,
men de ble aldri sendt til undersøkelse
for å se om det muligens var noe DNA på dem.
Fem år etter at datteren deres ble drept
måtte familiene betale for å få undersøkt gjenstandene for DNA.
Men forvaringskjeden er brutt på det,
så det har ingen hensikt.
Etter at vi fant skoene hennes
fikk vi samlet rundt 15 av oss,
og vi gjennomsøkte den skogen
hele veien til sporet der hun ble påkjørt,
på jakt etter alt som kunne bevise at hun ikke gjorde dette.
Det eneste som mangler av hennes ting
er shortsen hennes.
Den dag i dag mangler den shortsen.
Jeg spurte meg selv: "Hvordan kom skoene til dette området?"
Det kan godt hende at Tiffany ble offer for en forbrytelse.
Noen som var involvert i forbrytelsen
plukket opp de tingene og kastet dem da de forlot åstedet.
En annen teori er at Tiffany tok av seg skoene og pannebåndet
der Dianne fant dem og gikk barbeint til sporet.
Gir det noen mening
å gå fra Tiffanys hus til der skoene ble funnet,
ta av seg skoene og legge dem i skogen
og så gå dit påkjørselen skjedde?
Hvorfor ta av seg skoene?
Ser du hvor langt vi har kjørt hittil på denne turen langs sporet?
Du sitter bak. Kan du føle dette?
- Kjenner du veibanen? - Ja.
Hvordan går det med bare føtter?
Dette er bare et jernbaneunderlag
og har ingenting annet enn skarpe steiner med kanter.
Hvis du ser på bildene av Tiffanys føtter,
særlig høyre fot,
er det ingen merker
som man ville forvente å se
om noen hadde gått barbeint,
særlig over steinene og glasset langs sporet.
Hvis hun gikk på selve togsporet, ville hun hatt sår på føttene.
Å gå i flere kilometer med føttene helt rene
beviser for deg at hun ikke gikk.
Jeg gikk på det sporet
og hadde vondt for å gå der med arbeidssko,
og det får meg til å føle at hun aldri gikk der.
Hvis noen, særlig en høy kvinne,
går på veien,
vil noen se dem og legge merke til dem
fordi det er veldig uvanlig å se noen gå på veien i dette området.
Hvis du ser på bildene
fra Steves viltkameraer utenfor hjemmet hans,
vil du se frontlyktene på motorkjøretøy
samtidig som Tiffany går nedover oppkjørselen.
Jeg tror hun går inn i en bil.
Jeg mistenker frivillig.
Jeg tror hun satte seg i en bil med noen hun trodde hun kjente og trivdes med.
Da hun gikk inn i bilen, tok noen telefonen.
Og jeg tror den telefonen
ble kastet ut av bilen
mens de kjørte bort.
Da de tok telefonen hennes, meldte virkeligheten seg.
Hun var i vansker.
Alle har sine egne scenarier om hva som skjedde med datteren min.
Jeg tenkte at de prøvde å voldta henne, og hun løp fra dem,
og kanskje hun prøvde å komme seg unna,
og så kunne hun ikke løpe lenger.
Jeg tror virkelig at hun klamret seg til dette
for å redde seg selv, om du skjønner?
Og prøvde å hindre dem i å ta henne.
PÅKJØRSELSTED
Rett bak oss der sporet er
mistet Tiffany livet.
Det er virkelig ødslig her. Det er skummelt eller nifst.
Hvis du skulle stanse her, ville du ikke hørt noen.
Du har lyden av toget på den ene siden og lyden av Pike til høyre for meg her.
Fins det noe bedre sted om jeg ville bli kvitt noen?
Her kan man gjøre hva man vil.
Det er ingenting der. Ingen vil høre et skrik. Ingen vil høre noe.
For et perfekt sted å begå et drap.
Hvis du ser på bildene
som ble tatt av New Jersey Transit-politiet,
så vel som New Jersey rettsmedisinerkontor...
vil du se at på det stedet der toget og Tiffanys kropp
kom i kontakt med hverandre,
er det noe som ser ut som en stor pøl med blod.
Noe som tyder på at kroppen kan ha blitt lagt der
og blødde før toget traff kroppen.
De testet aldri noe.
De sa at de hadde nok til å konkludere med at det var selvmord
uten å foreta undersøkelser.
Så det ble aldri fastslått
om det var Tiffanys blod på sporet.
Rettsmedisineren sier i denne rapporten
når han henviser til Tiffanys armer og bein,
at de var skåret løs fra torsoen.
Ordet "skåret" står i rapporten deres.
Ikke revet av, men skåret.
Det sier meg
at det fins en mulig teori
om at hun ble skadet før kroppen ble plassert på sporet.
Armene var lagt ut,
og beina hang over det andre sporet.
Føtter og hender var intakte.
Hva sier det?
Hun sto ikke på sporet og ble påkjørt av toget.
Hun lå der.
De ble skåret av.
Jeg tror noen la henne på sporet,
og hun forblødde der.
Ser man stedet,
ble hun definitivt drept og lagt på sporet.
Ingen tvil i min sjel.
Hun ble lagt på sporet. Det var sånn de ble kvitt henne.
Og noen slipper unna med det.
Noen slipper unna.
Jeg heter Chuck Atkinson. Jeg er privatetterforsker.
Jeg var i New Jersey-delstatspolitiet i 26 år.
Som etterforsker i 17 år.
Jeg har jobbet for Paul D'Amato siden tidlig i 2008.
SANNHETEN OM TIFFANY VALIANTE 20 000 DOLLAR I BELØNNING
Paul og familien installerte en direktelinje,
og de lette etter alle slags anonyme tips.
Og vi fikk en telefon
fra en storkioskmedarbeider
som hadde hørt tre ansatte i kiosken
snakke om Valiante-saken.
Jeg husker ganske klart
at advokatassistenten min sa: "Det er en herre,
og han har informasjon om Tiffanys død."
08.41 MANDAG 7. NOV 2016
Konstabel Rosell kommer snart. Vi kan begynne.
Og den personen ble avhørt under ed.
Utførlig.
Jeg leste om det i avisa.
Jeg hørte om det. Ungene snakket om det på jobb.
Han delte med den etterforskeren
det han hadde hørt.
Jeg fikk opplysninger av de som jobber for meg.
De fortalte en historie om hvordan det hadde vært et drap.
Så de tre personene han overhørte
hadde ikke noe med dette drapet å gjøre.
De fortalte bare noe de hadde hørt.
En av dem var på onkelens fest
som Tiffany var på den kvelden,
og han så Tiffany på festen.
Det ble henvist til en krangel.
Og krangelen fortsatte, og så dro Tiffany.
Nå fortalte de meg at hun ble hentet av noen.
De kjente Tiffany.
Det var to kvinner og en mann som hentet Tiffany i et kjøretøy
og tok henne med til et sted nær togsporet.
Kledde henne naken, rettet et våpen mot henne og ydmyket henne.
Jeg forteller ting fra en tredje person.
- Jeg sier bare det som ble fortalt. - Ok.
Statsadvokaten avhørte de tre individene
som ble overhørt i storkiosken.
Med tanke på det mulige drapet, hørte du noe om det?
Hvordan det skjedde, eller hvor det kom fra?
Nei. Jeg vet ikke.
Hørte du andre rykter?
-Jeg hørte ikke noe. - Ingenting.
Det går rykter om at du visste mye om det som skjedde.
Det høres ærlig talt helt absurd ut.
Alle de tre vitnene nektet for å ha sagt noe
av det som ble overhørt av kioskmedarbeideren.
Har du hørt noe om det siden den kvelden?
Nei, bare...
Det er bare at... selvmord.
Så det var ingen...
Det ble aldri nevnt
at det kunne være noe annet enn et selvmord?
Nei.
I rapportene fra avhørene med visse personer som kjente Tiffany,
sa noen av dem at hun var trist, at hun var deprimert.
Jeg tror ikke hun var veldig glad.
Jeg mener...
Du kunne ikke se det om du ikke sto henne svært nær.
-Fordi... - Ja visst.
...hun var alltid så glad og...
Hvis du virkelig kjente henne,
så var hun, ikke vet jeg.
Jeg føler at hun følte at hun aldri kunne passe inn.
Nevnte hun noen gang noe til deg før om...
bortsett fra at hun ikke var glad,
at hun tenkte på å skade seg selv?
Nei.
TIFFANYS VENNER, NEW JERSEY-TRANSIT
OG STATSADVOKATKONTORET I ATLANTIC COUNTY
AVVISTE ALLE FORESPØRSLER OM Å BLI INTERVJUET
RETTSMEDISINERKONTORET I NEW JERSEY VURDERTE TIFFANYS SAK I 2018.
KONKLUSJONEN OM SELVMORD BLE OPPRETTHOLDT
Hvordan kom Tiffany seg fra hjemmet sitt
til der kroppen hennes kom i kontakt med toget?
Gikk hun?
Plukket noen henne opp og kjørte henne dit?
Var hennes død en ulykke? Eller var det en forbrytelse?
Det er folk der ute som mens vi snakker
har kunnskap om hva som skjedde.
Jeg ber dem om å stå frem
og hjelpe denne familien.
TIL KJÆRLIG MINNE OM TIFFANY VALIANTE
Før datteren min dro på college lovet jeg å bygge en volleyballbane.
Og etter Tiffanys bortgang sa jeg:
"Jeg lovet det." Så jeg bygde den.
Tiffany gledet seg til college og å ha det gøy med volleyball.
Men noen tok det fra henne, og det er ikke rettferdig.
Vi trenger rettferdighet.
TIFFANY VI ELSKER DEG SÅ HØYT
Er det tøft hver dag?
Ja. Hver dag er det vanskelig å våkne,
og å sovne.
Men jeg må gjøre det til jeg finner ut hvem som gjorde dette.
Dette er et skap med vakre minner om Tiffany.
Og
venner og slektninger har tatt med ting hit
til minne om Tiffany for å legge dem i skapet.
Tiffanys armbånd her.
Dette var på henne den kvelden hun døde.
Så jeg gikk med det lenge.
Dette er Tiffany her i treurnen.
En bønneboks. Jeg ber hver kveld.
Så la jeg inn en beskjed der.
"For rettferdighet for Tiffany
og håp om at de som gjorde dette mot henne, vil stå frem."
Glad i deg, Tiffy.
HAR DU INFORMASJON OM DENNE SAKEN,
VENNLIGST KONTAKT PAUL D'AMATO PÅ 1-609-926-3300,
ELLER SEND INN ET TIPS TIL UNSOLVED.COM
Tekst: Øystein Johansen