A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
OTTAWAI DISZPÉCSERKÖZPONT 1984. MÁRCIUS 8.
Diszpécserközpont.
A muskegoni meteorológiai szolgálattól hívom.
Csak tudni akartam, nem átverés volt-e a hívás, amit kaptam.
Az egyik diszpécserünk volt.
Valamilyen fényeket hajkurászunk arrafelé.
- Hogy néznek ki? - Nem tudom.
A szemtanúk egy vízszintesen mozgó, fényes valamit láttak.
Három-négy fényforrás...
Nagy sebességgel repülnek fel-le, és össze-vissza az égen.
Mit láttam aznap este?
Mi volt az a valami, ami legalább 115 000 km/h-val ment?
Tudósként ezt nehéz beismerni,
szóval csak annyit mondok...
Habár intelligenciára vall, ahogyan viselkedtek,
nem emberek voltak.
Gyerekkoromban gúnyolódtak rajtam.
Azt mondták: „Ez csak Jackkel történhet meg.”
A véletlenek megtestesítője voltam.
A furcsa véletleneké.
Muskegonban nőttem fel, Nyugat-Michiganben.
Gyönyörű vidék. Mind a négy évszak jelen van.
Ez volt a gyerekkori otthonom.
Emlékszem, hogy 3-4 évesen idekint álltam az udvaron,
és nagyon érdekelt a világ.
Mióta az eszemet tudom,
mindig is érdekelt a csillagászat és a tudomány.
És persze az időjárás is.
Megtanultam időjárási térképeket olvasni,
nagyjából 5-6 éves koromban.
A szüleim a Michigan-tónál laktak.
Láttam a viharokat tombolni a Michigan-tó felett.
Így jöttem rá, hogy meteorológus akarok lenni.
Hatéves korom óta tudtam.
1994. március 8-án 29 éves voltam, majdnem 30.
Akkor már három éve dolgoztam a muskegoni meteorológiai szolgálatnál.
Aznap a műszakom délután négytől éjfélig tartott,
és aznap egyedül voltam az állomáson, ami gyakran megesett.
Nagyjából -7 fok volt.
Enyhe szél fújt, és nagyon jók voltak a látási viszonyok.
Simán elláttunk nagyjából 130 km-re.
Nem számítottam arra, hogy bármi történni fog aznap este,
mert az időjárás teljesen szokványos volt.
Nagyon tiszta, hideg éjszaka volt.
GRAND HAVEN 22 KM-RE DÉLRE
Aznap este tiszta volt az ég.
A konyhában beszélgettem egy barátnőmmel, Ednával.
Akkoriban még vezetékes telefonunk volt.
Szeretek mászkálni, miközben telefonálok.
A férjem az alagsorban tévézett a kanapén.
Körülbelül este kilenc volt.
A konyhaablakhoz sétáltam.
Akkor láttam a fényeket.
A fény odakint annyira erősen világított,
hogy azt hittem, hatalmas telihold van.
Megnéztem jobban.
Nem, négy fényt láttam. Az nem lehetett telihold.
Azt mondtam: „Edna, szerintem egy ufó van a kertemben.”
A fények egyenes sorban voltak.
Nem mozdultak.
Épphogy a lombok felett voltak, a legelő felett.
A bal szélső
lassan oldalra mozdult a lombok mentén,
aztán lassan visszament a helyére.
A másik oldalon a jobb szélső, a nyugatra lévő,
lassan mozogni kezdett.
Aztán eltűnt. Egy pillanat alatt eltűnt.
Szóval három maradt ott.
Egyetlen űrhajót sem láttam.
A fények annyira vakítottak, hogy nem láttam, mi van mögöttük.
Összesen nagyjából fél órán át figyeltem őket.
Bár lett volna fényképezőgépem!
Akkoriban nem volt mobilunk, amivel fotózni lehet.
Az lepett meg a legjobban, hogy az ufó nem adott ki hangot.
A lovam kint volt a mezőn,
legelészett, és majdnem elaludt.
Fel sem tűnt neki, hogy a feje felett vannak.
Meg se mukkant.
Ez volt számomra a legfurcsább.
Síri csend volt.
MUSKEGON METEOROLÓGIAI ÁLLOMÁS GRAND HAVEN
HOLLAND 35 KM-RE DÉLRE
1994-ben házas voltam,
a lányom tízéves volt,
a fiam pedig 14 éves.
A férjem, Daryl és én már ágyban voltunk, a gyerekek pedig a nappaliban voltak.
Joey sikoltozni kezdett.
Azt kiáltozta: „Gyertek ide, ezt látnotok kell!”
Az egész nappalink reflektorfényben úszott.
Nagyon fényes volt.
911.
Érdeklődni szeretnénk,
hogy hallottak-e valamit ezekről a fényekről az égen?
Csoportban vannak.
Mint egy karácsonyi fényfüzér, magasan az égen.
- Nem, asszonyom. - Tudnak róluk valamit?
Semmit.
Küldeniük kéne valakit.
Nagyon furcsa, soha életemben nem láttam ilyet.
Nem tudom. Különös. De odakint van, keletre, délkeletre.
Nagyon magasan.
A segélyhívás felvételén hallani, ahogy a gyerekeim a háttérben kiáltoznak.
A férjem, Daryl, azt mondta, menjünk ki.
Az a valami nagyjából 90 méter magasan volt.
Az utca túloldalán volt,
és semmit sem csinált,
csak nagyon lassan mozgott.
Nem olyan volt, mint egy repülő vagy egy léghajó.
Semmire sem hasonlított, amit valaha láttam.
Olyan volt, mintha krómból lett volna.
Henger alakú volt.
Körbe-körbe mozgott.
Nem volt ablaka, semmi ilyesmi.
És fény jött az aljából.
Több különböző fényt látok, amik egy kört alkotnak.
Azt kérdeztem Daryltől: „Ez meg mi?”
Mire ő azt mondta: „Holly, ez egy ufó.”
Nagyjából 15-20 percig álltunk odakint,
mielőtt Velthouse őrmester odaért.
A járőrkocsimban voltam,
amikor hívást kaptam a 911-től,
hogy menjek ki Holly Graves és a családja házához.
Elég szkeptikus voltam az ufók kapcsán.
Próbáltam kigondolni,
hogy mi lehet a logikus magyarázat a történtekre.
Talán valaki fényekkel világított, vagy valami meggyulladt.
Holly Graves és a férje odakint vártak.
Két fényforrást láttam,
és mindkettő délnyugat felé mozgott.
A pályájuk alapján valamiféle légi járműveknek tűntek,
olyan magasan voltak.
A fények hol fehéren, hol zölden világítottak,
és közel voltak egymáshoz.
Ahogy figyeltem őket,
láttam, ahogy az egyik fényforrás
gyorsan távolodni kezdett a másiktól,
és délnyugatra tartott.
Ez eléggé megdöbbentett.
Máshogy mozgott, mint bármilyen repülő, amit valaha láttam.
Velthouse őrmester és a férjem
az udvaron álltak még nagyjából tíz percig.
Aztán Velthouse őrmester elment.
Akkor hallottam, hogy Daryl kiáltozni kezdett.
Azt mondta, hogy egyszer csak öt lett belőle,
aztán eltűnt.
Ahogy követni próbáltam a fényeket,
újabb hívásokat kaptunk
az Ottawa megyei diszpécserközponton keresztül.
911.
Láttam négy vagy öt fényforrást, amik egy függőleges sorban álltak.
- Aha. - Hirtelen elrepültek.
Négy folyamatosan villogó fényt láttam.
Kizárt... Úgy értem, egy repülő nem ilyen széles.
Aztán elkezdett... Utána három fény maradt,
amik forogni kezdtek, körbe-körbe.
Aztán fel-le mozgott, és már csak két fényforrásból állt,
és ugyanazt csinálta. Most már csak egyet látok, ami forog.
Ott lebegtek.
Csoportban jöttek, aztán szétváltak.
Felhívtam Ottawa megye diszpécserközpontját.
Megkértem, hogy keressen egy radarszolgálatot,
hogy kiderítsük, mit láthattak az emberek.
Felhívta a muskegoni meteorológiai szolgálatot.
22:00 - ORSZÁGOS METEOROLÓGIAI SZOLGÁLAT
Meteorológiai szolgálat.
Aznap este, nagyjából tíz órakor
felhívott az Ottawa megyei segélyvonal diszpécserközpontja.
Halló! Az ottawai segélyvonal-központból hívom.
- Üdv! Hogy van? - Jól.
Van önöknél radar, ugye?
- Van. - Remek.
Nem lát valami különöset Ottawa megye déli részén?
Azért kérdem, mert rengeteg bejelentést kaptunk
valamiféle furcsa fényekről
Ottawa déli részén és Allegan megye északi részén,
Holland városának közelében.
- Furcsa fények? - Igen.
Kb. 60 ufóészlelést jelentettek.
Jesszusom! Oké.
És azon gondolkodom: „Ugyan! Biztosan van rá valamilyen magyarázat.
Igen.
Amikor azt mondta, hogy mindenfelé ufókat látnak az égen,
csak a fejemet fogtam. Biztosan sokan berúgtak ma este.
De nem akartam lerázni őket, és azt mondani,
hogy nem látok semmi ilyesmit.
Rendesen meg akartam nézni. Igazából engem is érdekelt.
Radarkezelőként nemcsak azt kellett tudnunk,
hogyan vegyük észre a légköri jelenségeket a radaron,
hanem azt is, hogyan működik a radar,
és mi tudja megzavarni.
Szóval alaposan ki vagyunk képezve,
mert a zord időjárásra vagy tornádókra vonatkozó figyelmeztetéseket
az alapján adjuk ki, amit a radaron látunk.
Függőleges irányban pásztázom,
és elég erősek a radarjelek.
A magasság nagyjából...
Most eltűnt, de nagyjából két kilométer magasan volt.
Repülő is lehetett, de elég nagy volt. Várjunk csak!
Azt feltételeztem, hogy egy légi jármű volt,
két kilométer magasan, ami nem tűnt szokatlannak.
Körülbelül 160 km/h-val haladt,
ami szintén szokványos.
Olyan a sötétben keresni egy repülőt,
mintha egy pincében lennénk, és egy zseblámpával
megpróbálnánk megtalálni egy repkedő legyet,
egyetlen koncentrált fénysugárral.
Ha végre sikerül megtalálnunk,
és követnünk, gyakran újra szem elől téveszthetjük.
Megmozdult. Lássuk!
Látok ott egy nagy tárgyat. Várjunk csak! Ez elég különös.
Igen, South Haven közelében.
Oké, és mozog is, nyugat-délnyugat felé.
Egy nagy gömbnek tűnik.
Igen, a szemtanúk is így írták le.
Ez nagyon fura.
Úgy látom, most egy helyben van.
Egy rövid ideig, nagyjából 15 másodpercig,
csak állt és lebegett, ami rendkívül szokatlan.
Rögtön tudtam, hogy valami nem stimmel.
Lehet, hogy... Akkor azt gondoltam:
„Oké, talán egy léghajó vagy ballon, vagy ilyesmi.”
De éjszaka repülni a leghidegebb télben
szintén rendkívül szokatlan.
Felemelkedett.
Most nagyjából 3,5 kilométer magasan van.
Utána úgy tűnt, hogy minden teljesen megbolondult.
Úristen! Ez meg mi?
Közel repülnek, aztán szétválnak.
Igen, mintha... Most hármat látok.
Nagyjából másfél kilométerre vannak egymástól, függőleges vonalban.
Nagyon erősek a radarjelek.
Szóval valamilyen tömör tárgy lehet.
Nem csapadék, vagy ilyesmi, pláne olyan magasságban.
A tárgyak minden szempontból repülőnek tűntek.
Csak nem úgy viselkedtek.
Tudjuk, hogy szilárdak voltak.
A felületük sima volt,
és nagyon erősen tükröződött.
Rendkívül fényes fémből voltak.
Ezt a radarvisszhang erejéből tudjuk megállapítani.
Egy rendőr Holland városából üzenetet küldött.
Azt kérdi, be tudjuk-e azonosítani?
Azt mondja, három-négy van belőlük.
Én hármat látok, de nálam háromszög alakban vannak.
Ez fura, mert a rendőr szerint zöld és piros a fényük,
és nem repülőnek néznek ki.
Közel repülnek, aztán szétválnak.
Újra meg újra megismétlik.
Nagyon erősek a radarjelek. Sosem láttam még ilyet.
Akkor sem, amikor viharokat figyelek. Ezek nem azok.
Mintha... Össze-vissza felbukkannak.
A legészakabbra lévő arrébb ugrott 32 km-re, és lebegett.
Aztán a másik kettő is arrébb ugrott 32 km-re,
és újra háromszög alakban voltak.
Aztán lebegtek ott pár másodpercig.
A természetben nincs semmi, ami így felveszi ugyanazt az alakzatot.
Mintha akarták volna, hogy lássuk őket.
Megrémültem. Ijesztő volt.
Ideges voltam, remegtem.
Mindegyik nagyjából 2-3,5 kilométer magasan van.
Ez nagyon különös.
Úgy tűnik, hogy mindegyik dél felé tart, Chicago felé.
Nagyjából a Michigan-tó közepe felett vannak.
Három tárgy, háromszög alakban, Berrien megye partjai mentén.
Amikor odaértek a Michigan-tó déli pontjára, megálltak,
és ott lebegtek egy ideig.
Két-három órán át figyeltem őket,
és több tucat másik tárggyal találkoztak, amiket a radaron láttam.
Elképesztő mutatványokat csináltak.
Például alacsonyabbról, nagyjából 1-1,5 kilométeres magasságból
tizenhét kilométeres magasságba repültek,
alig pár másodperc alatt.
Erre a katonai repülőink sem képesek.
Az egyik pillanatban berepült a Michigan-tó fölé, 32 km-re a parttól,
egy másodperc alatt.
Szóval 115 000 km/h-val mozgott.
Ekkora sebességgel két perc alatt átrepülhetnénk New Yorkból Los Angelesbe.
Semmilyen technológiát nem ismerek, ami ilyen sebességgel tud haladni.
Tudom, hogy nem mocsárgáz volt, mert az időjárási radar
igazából nem látja a mocsárgázt.
Tudom, hogy nem arról volt szó, hogy a radarsugár túlságosan megtört,
vagy visszaverődött a földre,
a mozgásuk és a sebességük miatt.
És azért is,
mert olyan magas fokozatra állítottam a radarantennát,
ami kizárja a radarsugár túlzott törését.
Később megtudtam,
hogy az volt az egyetlen hely, ahol nem volt jég a tavon.
A lehető legészakabbi pont volt,
ahol nem volt tömör jégréteg.
Szóval a nyílt víz felett voltak.
Egy találkozópont volt
más tárgyakkal, amik különböző irányokból érkeztek.
Ha többet megtudunk, mi is szólunk.
Kérem! Köszönöm!
- Én is. Viszhall! - Viszhall!
Miután a diszpécserrel leraktuk a telefont,
felhívtam a feleségemet, és elmeséltem neki, mit láttam
Megkértem, hogy menjen ki, és dél felé nézzen fel az égre,
hátha ő is lát valamit.
Késő este volt, fagyos tél.
Túlságosan félt kimenni. Nagyon megrémült.
Azt mondta, nem megy ki egyedül.
Egy kicsit tovább bent maradtam, és figyeltem.
Elkezdtek egyenként eltűnni, aztán végül az összes felszívódott.
A munkatársam, aki a következő műszakban dolgozott,
nem lett olyan izgatott, mint én.
Nem tudta, hogy mit gondoljon, mert nem látta az egészet.
Aznap este hazafelé rengeteg gondolat cikázott a fejemben.
Nem tudtam elhinni, amit láttam.
Az elképzelésem tudósként arról,
hogy milyen dolgok léteznek a világban,
teljesen megváltozott, és másképp kezdtem el gondolkodni erről.
Talán léteznek olyan dolgok, amikről nem tudunk.
1994. MÁRCIUS 9. MÁSNAP REGGEL
Nagyjából reggel nyolc körül
elkezdek érkezni a hívások. Én fogadtam őket.
Olyan polgárok voltak, akik láttak valami különöset,
és jelenteni akarták.
Támadt egy ötletem.
Felhívtam az Ottawa megyei segélyhívó-központ diszpécserét,
és megkérdeztem, mennyi időbe telne másolatot készíteni a hívásokról.
Azt felelte, egy óra múlva kész lesz.
Szóval elmentem érte.
Ez még 1994-ben volt.
Beraktam a kazettát a magnóba, és...
Eldobtam tőle az agyam.
911.
Ez nem vészhelyzet,
szóval nyugodtan rakja le, ha más hívja.
Egy kicsit bután érzem magam, hogy felhívtam, de a légierő gépei
vagy helikopterei nem repkednek ma este Allegan vagy Ottawa környékén?
Nem tudom, hogy foglalkoznak-e ufóészlelésekkel.
Nem vészhelyzetről van szó, egy ufó miatt hívjuk.
Odakint vannak. Azok nem repülőgépek.
Láttak valamit, ami megrémítette, vagy lenyűgözte őket.
Hallani a hangjukon, hogy igazat mondanak.
Hallani a csodálkozást.
Szerintem nagyon meggyőzőek.
Továbbá felvétel készült a 911 diszpécsere és a radarkezelő közötti párbeszédről.
A beszélgetésük önmagában
kiemelte ezt az esetet az ufóészlelések végtelen sorából.
Meghallgattam az első öt-tíz percet, aztán felhívtam a hírszerkesztőt,
hogy óriási sztorink van.
Bementem a szerkesztőségbe, gyorsan begépeltem a sztorit,
és feltöltöttem a hálóra.
„SOSEM LÁTTAM ENNÉL FURÁBB DOLGOT”
UFÓÉSZLELÉSEK - JEL AZ ÉGBŐL?
Amikor március 8-án megtörtént az eset,
fogalmam sem volt, hogy felvették a beszélgetést.
A kazettát azonnal eljuttatták a főnökömhöz,
és a főnököm főnökéhez.
És akkor elszabadultak a dolgok.
RADARON LÁTTÁK A REJTÉLYES FÉNYEKET
MINDENKI AZ UFÓÉSZLELÉSRŐL BESZÉL
E.T. HAZATELEFONÁL A MICHIGAN-TÓTÓL?
UFÓK LETTEK VOLNA?
Grand Haven, Holland és más tóparti városok lakói
furcsa jelenségre lettek figyelmesek az éjszakai égbolton.
Sokkal fényesebb volt, mint bármi, amit valaha láttam.
Villogó zöld fények, aztán néha piros fények látszottak.
Tíz másodperc múlva elsuhant.
Figyeltek minket?
Mintákat vettek a légkörből, vagy mi?
Mit csináltak?
VALAMI FURCSÁT LÁTTAK
Az 1994. március 8-i ufóészlelés
Michigan délnyugati részén
az egyik legjelentősebb eset valaha.
Nemcsak Michiganben, hanem az ufóészlelések történetében is.
Ők itt az Ufóhálózat tagjai,
a különös égbeli jelenségek nemzetközi nyomozói.
Próbálják kideríteni, mi történhetett Michiganben.
Az Ufóhálózat a világ legnagyobb ufókutatással foglalkozó szervezete.
Több mint 50 éve jött létre.
Több mint 4000 tagunk van, 40 országban.
Ufójelentéseket fogadunk, amit az emberek beküldenek.
Minden évben a beérkező észlelések nagyjából 80-95%-át azonosítani tudjuk.
Amiket nem tudunk azonosítani, azok az érdekesek, azok után nyomozunk.
Michigan egyike azoknak az államoknak,
ahonnan több ufóészlelést jelentenek, mint más államokból.
Mindig az első tízben van.
De az 1994. márciusi ufóészlelés esetén
több mint 300 szemtanúval rendelkezünk egyetlen este alatt.
Nem csak az állam nyugati részén látták.
Michigannek 82 megyéje van,
és 42 megyéből jelentettek ufóészleléseket azon a március 8-i estén.
Az Ufóhálózat szerint
jelenleg ez a legszenzációsabb ufóeset az országban.
Nemcsak azért, mert több százan látták őket,
hanem mert egy radaron is észlelték őket.
RADARON ÉSZLELT UFÓK
Valami történt aznap este. Tudományos bizonyítékunk van rá.
A műszer észlelt valamit, ami tagadhatatlanul ott volt.
Akkor hallottam erről az esetről,
amikor egy barátom a michigani Flintből felhívott.
Felhívtam az Ufóhálózat központját,
és engem bíztak meg az ügy nyomozásával.
Gyorsan bepattantam a kocsiba, és elmentem Hollandba.
Nagyjából 20-30 embert interjúvoltam meg,
akik mind közvetlen szemtanúk voltak.
Külön helyiségekbe raktak minket,
le kellett rajzolnunk, amit láttunk, és le kellett írnunk a történetünket.
- Honnan tudta, hogy szokatlan dolog? - Láttam az alját.
Fémből volt, fények voltak rajta.
Láttam már olyan sztorit,
ami bejárta az országot, de ezt világszerte megírták.
Mindenki azonnal reagált rá.
Immár két hete az a nagy kérdés Michigan nyugati részén:
„Uramisten, mi volt ez?”
Az eset után
több tucat ember felvette velem a kapcsolatot, szerte az államból.
Emlékszem, két pilóta is felhívott.
Nagy légitársaságoktól.
Az O'Hare reptérre tartottak a Michigan-tó felett.
És mindketten külön megerősítették,
hogy egy nagyon fényes, henger alakú tárgy ment el előttük
a Michigan-tavon át.
Aztán hihetetlen sebességgel felszívódott.
Mindketten névtelenek akartak maradni.
A légitársaságuk nevét sem akarták közzétenni,
talán mert sok előítélet övezi az ilyesmit.
Szerintem megbélyegzik azokat,
akik azt állítják, hogy ufót láttak,
mert ez arra utalhat, hogy nem teljesen ép az elméjük.
Bolond vagy. Részeg vagy. Megőrültél.
Az eset után nem sokkal
bementem az irodába, és láttam,
hogy a kollégáim papírtányérokból
repülő csészealjakat készítettek.
Nagyjából 50-et akasztottak fel a plafonra.
A kezembe temettem az arcomat, és arra gondoltam: „Jaj, ne!”
Ami az esetet illeti, tudtam, hogy lesz, aki nem hisz nekem,
és hogy őrültségnek hangzik, amit láttam.
Nem akartam, hogy úgy gondoljanak rám,
főleg tudósként, mint valakire, akinek mentális betegsége van.
Az országos meteorológiai szolgálat nem akart ufójelentési központtá válni.
Szóval gyorsan megpróbálták eltussolni.
„NINCS KAPCSOLAT AZ UFÓK ÉS A RADAR KÖZÖTT”
Az országos meteorológiai szolgálat szerint a hőmérséklet-változás,
egy meleg levegőréteg, alig 1-2 km-re a föld felszínétől
lehetett az, ami a különös radarjeleket okozta.
Zavaró visszaverődések voltak.
Azt mondták, hogy ne beszéljek senkivel, és ne adjak interjúkat.
Nagyon aggódtam, mert egész életemben azért a munkáért dolgoztam.
Ha megszegtem volna a parancsot,
és beszéltem volna a sajtóval,
biztos vagyok benne, hogy megpróbáltak volna kirúgni,
vagy konkrétan tönkretenni a karrierem jövőjét.
A felettesem, Leo is csak azt tette, amit mondtak neki.
És amikor később beszéltem vele arról, hogy ez milyen hatással van a karrieremre,
azt mondta: „El kell menned Michiganből!”
Tudtam, hogy gyorsan keresnem kell egy állást, ahol csak tudok.
Kizárólag emiatt az ufóeset miatt
De szörnyen szomorú voltam, hogy ott kell hagynom
a közeli, gyerekkori barátaimat
és a családomat.
Ilyen hatással volt a karrieremre.
ÖT HÓNAPPAL AZ ESET UTÁN JACK ELKÖLTÖZÖTT MICHIGANBŐL,
ÉS ÚJ ÁLLÁST SZERZETT A METEOROLÓGIAI SZOLGÁLATNÁL ATLANTÁBAN.
Majdnem magam mögött hagytam,
mert nem gondoltam, hogy valaha többet megtudhatunk erről.
De be akartam bizonyítani az igazamat, mert sokan viccelődtek rajtam.
Amit láttam, megváltoztatta az életemet.
Az ember nem felejti el az ilyesmit.
Annyit foglalkoztam ezzel az üggyel az elmúlt 30 évben,
hogy néha már a fejem is megfájdult, amikor gondolkodtam rajta.
Szó szerint fejfájásom lett, annyira próbáltam koncentrálni,
és megpróbálni megoldani ezt a rejtélyt.
MIUTÁN 22 ÉVIG AZ ORSZÁGOS METEOROLÓGIAI SZOLGÁLATNÁL DOLGOZOTT,
JACK 2016-BAN NYUGDÍJBA MENT.
Azta! Megvan.
Az USA hírszerzési szolgálatának régóta várt jelentése
az azonosítatlan légi jelenségekről, közismertebb nevükön az ufókról szól.
A jelentés elkészítéséhez a katonaság is hozzájárult,
és a Nemzeti Hírszerzés igazgatója tette közzé.
Több mint 140 olyan bejelentést találtak,
2004-ig visszamenően,
amelyekre a nyomozók nem tudtak magyarázatot találni.
Egyes pilóták hihetetlenül gyors és mozgékony repülő tárgyakat láttak.
Úristen!
Széllel szemben repülnek. A szélsebesség 120 csomó nyugatra.
Haditengerészeti pilóták és volt CIA-igazgatók is elismerik:
„Vannak olyan dolgok, amiket nem értünk.”
Puerto Ricóban nyomon követtek egy reptéren átsuhanó tárgyat,
ami belemerült a vízbe, aztán kirepült onnan, kettévált és eltűnt.
Ez egy olyan technológia, amit nem teljesen értünk.
Ellentmond a fizika törvényeinek, ahogyan mi ismerjük őket.
A legfőbb kérdésre nem kaptunk választ: Vajon földönkívülit láttunk?
Úgy tűnik, hogy a kormány és a hadsereg ennyi év után
végre hajlandó komolyan venni az ufóészleléseket.
Emiatt újra foglalkozni kezdtem a saját ufóélményemmel.
2021-BEN JACK VISSZATÉRT MICHIGANBE,
HOGY TOVÁBB NYOMOZZON A TÁRGYAK UTÁN, AMIKET 30 ÉVE LÁTOTT.
Már 27 éve álmodom erről.
Remélem, hogy sikerül még több információt szereznem a szemtanúktól,
hogy kiderítsem, pontosan hol voltak,
hogy össze tudjam kötni azt, amit a radaron láttam,
azzal, amit a szemtanúk észleltek.
Ha a radaron is látjuk, és a szemtanúk is megerősítik,
az egy tornádó esetén elég bizonyíték.
Az ufók esetében miért nem?
ÉTTEREM ÉS BÁR
- Virginia? - Jack!
- Jack Bushong. Örvendek! - Örülök, hogy megismerhetem.
Annyi kérdésem van...
Hallottam Virginia Tillyről.
Alapos munkát végzett, hogy megtalálja a szemtanúkat,
de persze nem volt pontos, részletes leírása arról,
amit a radaron láttam.
Tudom, hogy végig nyomozott az ügyben.
Tudja, megpróbáltam elérni önt.
- Tényleg? - Igen.
- Többször is. - Tényleg?
Mindig azt mondták, hogy nincs ott,
vagy hogy nem beszélhet velem.
- Nem jöttek a feketeruhások? - Nem. Jesszus!
Semmi ilyesmi.
Nagyon kevés olyan eset van, talán egy sem,
amit úgy tudtak dokumentálni, mint ezt az eset.
Ez sokkal jelentősebb, mint bármelyik ügy, amiben nyomoztam...
- Nem viccel? Ez áll az első helyen? - Azt hiszem.
Rengeteg hiányzó részlet van, amit szeretnék kideríteni.
A pár, akikről mesélt, felkeltették az érdeklődésemet.
Láttak valamit a Michigan-tó partjáról,
amikor épp a radaron láttam a tárgyakat.
Ez az egyik legkülönösebb dolog, amit valaha hallottam.
- 1994. március 8. - Oké.
Egy fiatal pár a tóparton kempingezett.
Egy jéghideg éjszakán, közvetlenül a tó mellet.
Éjfél után a feleség felébredt.
Egy magas vízoszlopot látott a tavon.
Azt mondták, olyan volt, mint egy hatalmas vízesés.
Úgy tűnt, hogy egészen az égig ér.
- Legalább 6 méter széles volt. - Oké.
Hátulról és felülről meg volt világítva.
Chicago irányába néztek, délnyugatra.
Annyira megijedtek,
hogy csak felkaptak pár dolgot a földről,
és felrohantak a lépcsőn, amilyen gyorsan csak tudtak.
„FEHÉR VÍZESÉS.”
Amit mond, teljesen egybeesik azzal, amit a radaron láttam,
nagyjából este 11 órától egészen éjfél utánig.
Hajnali kettőig figyeltem őket a radaron.
Ugyanazon a helyen
két kilométer magasan láttam őket.
- Elég magas vízesés lehetett. - Igen, így van
Ez elképesztő.
Számtalan ufót nagy vízfelületek közelében észlelnek.
- A Nagy-tavak vidéke népszerűnek tűnik. - Nagyon...
- Ott édesvíz található. - Már sokszor hallottam ezt.
A Nagy-tavak vidéke a legnagyobb édesvízi terület az egész bolygón.
Olyan, mintha nyílt vizet kerestek volna, és itt megtalálták.
Biztosan van itt valamilyen összefüggés.
Mindig is találkozni akartam vele. Ő volt a híres „radaros pasas.”
Azt mondta: „Láttam, amit láttam.”
Hogy mindenki tudja, nem őrültünk meg. Valós dolgot láttunk.
Az 1994-es ufóészlelés hatással volt a népszerűségemre.
És sokan őszintén érdeklődnek.
De ha a radarkezelővel folytatott beszélgetés felvétele nem létezne,
másképp érintett volna a dolog.
Valószínűleg negatívan, és az emberek kevésbé hittek volna nekem.
Kelet felé láttuk az égbolton.
Láttuk azokat a... Valamilyen fémből voltak.
- Láttuk őket. - Igen?
Olyasmit láttam, amit soha életemben.
Számomra az volt a legérdekesebb a fények kapcsán,
hogy az egyik elképesztő sebességgel levált a másikról.
METEOROLÓGIAI ÁLLOMÁS
Én South Haven és Benton Harbor között láttam a tárgyakat.
A szemtanúk és a rendőr viszont Hollandban voltak,
és nem tudták bemérni a tárgyakat.
Én viszont igen.
Pontosan láttam, hogy milyen messze, és milyen magasan vannak.
Teljesen egybeesett a beszámolójukkal.
Most már biztos vagyok benne, hogy ugyanazt láttuk.
Semmi kétség.
A legfurcsább dolog, amit láttam,
az volt, amikor a radarsugárral követni próbáltam a tárgyat,
és az hirtelen több darabra vált szét.
Aztán háromszöget formáltak, és különböző irányokba forogtak.
Az alakzat, amit alkottak, vízszintesből függőlegesbe is átfordult.
De az nagyon különös volt,
hogy minden háromszög, amit formáltak,
tökéletesen illeszkedett a radar látókörébe.
Ha máshogy helyezkedtek volna el,
nem láttam volna őket egy radarsugáron keresztül.
Lehetetlen, hogy valami képes legyen erre,
anélkül, hogy pontosan tudná, hol van a radar.
Ehhez elég intelligensnek kell lenni.
Elgondolkodtatott, hogy vajon így kommunikálnak?
Még mindig azt kérdem: „Mit láttam azon az estén?”
„Mit láttam legalább 115 000 km/h-val száguldani,
egyetlen másodperc alatt?”
Mi volt az?
Mit gondolnak, mi volt az?
Egy ufó volt.
Biztosan tudom.
Maga mit gondol, mit látott?
Erre nehéz válaszolni,
mert az ember nem akar zakkantnak tűnni.
De mindent kizártam, amire csak gondolni tudtam.
Rendkívül fejlett technológiának tűnt, több száz évvel modernebbnek annál,
amivel mi rendelkezünk.
Senki sem tudja biztosan állítani, hogy földönkívüli űrhajók voltak.
Másrészt viszont,
amikor felnézek,
és látom az éjszakai égboltot,
úgy érzem, nem vagyunk egyedül ebben a hatalmas univerzumban.
Majdnem 30 év eltelt,
és örömmel tölt el, hogy részese lehettem annak az estének.
Amikor átlapozom ezeket, mintha visszautaznék 30 évvel ezelőttre.
A gyerekeim kicsik voltak.
Egy ufó volt.
Örülök, hogy a kicsikéim látták.
A két legjobb dolog, ami történt az életemben,
a gyerekeim voltak.
És ez az este közvetlenül utánuk jön a sorban.
Mindjárt elérzékenyülök, pedig nem akarok.
Remélem, hogy egyszer mindenki látni fogja, amit mi láttunk.
Amikor ufóészlelést jelentenek,
nyilvánvaló, hogy csak egy töredéke jelentkezik azoknak az embereknek,
akik talán láttak valamit.
Csak nagyon kevés történet jutott el hozzánk arról az estéről.
Sokkal többen látták annál.
Mindenkit bátorítok, hogy mondja el a történetét.
Mikor, ha nem most?
Ideje beszélnünk ezekről.
Remélem, hogy lesznek olyan szemtanúk, akik kapcsolatba lépnek velem,
és elmondják a történetüket a 1994. március 8-i eset kapcsán.
Amíg ki nem derítjük, hogy mi ez, és konkrét bizonyítékot nem szerezünk,
nem fogom feladni,
és megszállottan fogom kutatni az igazságot.
Ha kell, életem végéig.
HA ÖN VAGY EGY ISMERŐSE SZEMTANÚJA VOLT A JELENSÉGEKNEK
1994. MÁRCIUS 8-ÁN A MICHIGAN-TÓ PARTJÁN, LÁTOGASSON EL AZ UNSOLVED.COM OLDALRA!
A feliratot fordította: Kiss Hajnalka