ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ДИСПЕТЧЕР ОКРУГУ ОТАВА 3/8/94
Диспетчерська.
Турбує Національна метеорологічна служба міста Маскігон.
Я дзвоню переконатися,
що один з наших диспетчерів не глузує з мене.
Ми слідуємо за вогнями у небі в тому напрямку.
-На що вони схожі? -Не знаю.
Нам повідомили,
що дещо літає у небі з горизонтально розташованими вогнями.
Три-чотири вогні.
Розсікають по небу то вниз, то вгору на дуже високій швидкості.
Що я бачив тієї ночі? Що рухалося зі швидкістю 116,000 км/год?
Вченому важко таке визнати,
тож я лише можу сказати,
що їх поведінка мала ознаки інтелекту,
проте не людського.
У дитинстві з мене глузували.
Люди казали: «Таке могло статися лише з Джеком».
Я був живим прикладом людини, з якою вічно трапляються дивні історії.
МАСКІГОН МІЧИГАН
Я виріс у Маскігоні, що в Західному Мічигані,
і це прекрасне містечко.
Насолоджуєшся чотирма сезонами.
У цьому домі я виріс.
Пам'ятаю, як мені було три-чотири роки, я стояв у дворі
та із захопленням дивився на світ.
Скільки я себе пам'ятаю,
мене завжди дуже цікавили наука та астрономія,
а згодом і погода, звісно.
Я навчився читати мапу прогнозу погоди
десь у п'ять-шість років.
Мої батьки жили на озері Мічиган,
тож я міг на власні очі бачити, як над озером простягалася блискавка.
Таким чином вже у шість років я зрозумів,
що хочу стати метеорологом.
8 березня 1994 року мені було 29 років.
На той момент я вже три роки працював у Національній метеослужбі міста Маскігон.
16:00 8 БЕРЕЗНЯ 1994 РОКУ
Я працював у нічну зміну з 16:00 до 00:00,
був на чергуванні сам, це звичайна річ.
На дворі було десь шість градусів морозу,
слабкий вітер і гарна видимість.
Видимість дальністю приблизно в 130 км.
Погода у ту ніч не віщувала, що щось може трапитися.
Це був дуже ясний, спокійний, холодний вечір.
ГРАНД-ГЕЙВЕНС 23 КМ НА ПІВДЕНЬ
Це був дуже ясний вечір.
Я була на кухні, розмовляла по телефону з подругою.
У нас тоді був дротовий телефон,
і коли я на телефоні, я ходжу туди-сюди.
Мій чоловік дивився телевізор на дивані на нижньому поверсі.
Була дев'ята вечора.
Я підійшла до вікна на кухні
та побачила світло.
Сяйво того світла було таким яскравим,
що я вирішила, що це повний місяць.
Глянула ще раз,
і зрозуміла – ніякий це не повний місяць. Там було чотири вогні.
Я сказала подрузі: «Здається, у мене на подвір'ї НЛО».
Вогні були вишикувані у пряму лінію.
Вони висіли на місці
трохи вище дерев на нашому пасовищі.
Той, що був ліворуч,
повільно пролетів вздовж вершин дерев,
а потім повільно повернувся на місце.
А той, що праворуч, зі сторони заходу,
почав повільно відлітати,
а потім просто миттєво зник.
Тож залишилося три.
Самих кораблів не було видно,
бо світло було таким сліпучим, що неможливо було вгледіти, що за ним.
Я спостерігала за ними близько пів години.
Шкода, що в мене тоді не було камери.
У нас не було телефонів, які могли б зробити знімок.
Мене найбільше здивувало те, що НЛО не видавав ані звуку.
Моя кобила паслася у полі й куняла.
Вона навіть не знала, що вони у неї над головою.
Ані звуку.
Саме це приголомшує мене понад усе.
Мертва тиша.
МАСКІГОН МЕТЕОСТАНЦІЯ
ГРАНД-ГЕЙВЕН
ГОЛЛАНД 35 КМ НА ПІВДЕНЬ
У 1994 році я була одружена,
моїй доньці було десять,
а моєму сину 14.
Ми з моїм чоловіком Дерілом пішли спати, а діти були у вітальні.
Джої почав кричати.
«Ідіть сюди! Дивіться! Мерщій!»
Наша вітальня світилася, немов під прожектором.
Було дуже яскраво.
Служба порятунку.
Підкажіть, будь ласка,
ви часом не чули нічого про ці вогні у небі?
Тут скупчення вогнів.
Наче хтось повісив різдвяні вогники дуже високо у небі.
-Ні, пані. -Можливо, хтось вам повідомляв.
Ні, не повідомляли.
Може, хтось приїде подивиться?
Це щось незвичне. Я ніколи такого не бачила.
Просто дива якісь. Вони на сході, на південно-східному напрямку.
Вони дуже високо.
На цьому записі чутно, як на фоні кричать мої діти.
Мій чоловік, Деріл, запропонував вийти на вулицю.
Ця штуковина висіла десь на висоті 100 метрів.
Це було над сусідньою вулицею,
і воно просто дуже повільно
рухалося зі сторони в сторону.
Це точно був не літак.
Це точно був не дирижабль.
Я нічого такого в житті ще не бачила.
Воно було вкрите хромом,
мало циліндричну форму
та рухалося по колу.
Я не бачила вікон або ще чогось,
і ці вогні були розташовані знизу.
Це схоже на коло мерехтливих вогнів.
Я спитала Деріла: «Що це таке?»
А він каже:
«Голлі, це НЛО».
Ми стояли там 15-20 хвилин,
а потім приїхав офіцер Велтхаус.
Я патрулював по місту,
та отримав дзвінок від диспетчера служби порятунку
з проханням навідатись до сім'ї Голлі Грейвс.
Я скептично ставився до НЛО.
Я намагався знайти будь-яке пояснення цій ситуації.
Думав, можливо, хтось запустив ці вогні в небо, або, може, щось горить.
У дворі мене зустріли Голлі Грейвс та її чоловік.
Я побачив два вогні,
які рухалися у південно-західному напрямку.
Вони рухалися подібно літаку або іншому повітряному судну
на дуже великій висоті.
Світло змінилося з білого на зелене,
і вони були близько один з одним.
У якийсь момент я помітив, як один з вогнів
стрімко відлетів від іншого та полетів у південно-західному напрямку.
Це привернуло мою увагу.
Я ще не бачив літака, який був би здатен на такі маневри.
Офіцер Велтхаус і мій чоловік стояли у дворі ще хвилин десять,
а потім офіцер Велтхаус поїхав.
Тоді я почула крик Деріла.
Він сказав, що не встиг і оком змигнути, як корабель розмножився
і миттєво зник.
Рухаючись за вогнями, ми отримували все більше дзвінків
через диспетчерську округу Оттава.
Служба порятунку.
Тут чотири чи п'ять вогнів, і всі вони блимають по черзі зверху вниз.
-Ага. -Вони дуже швидко зникли.
Ми бачили чотири миготливі вогні.
Таких широких літаків не існує, це точно не літак.
А потім їх стало вже три,
вони почали обертатися, літати по колу.
Вони раптом піднялися, потім спустилися, і тепер їх два, і вони роблять те саме.
Тепер він один, і він літає по колу.
Вони висять у повітрі.
Вони літали групою, а потім розділилися.
Я зв'язався з головним диспетчером округу Оттава,
щоб хто-небудь перевірив на радарі,
про що саме повідомляють всі ці люди.
А він, у свою чергу, зв'язався з метеослужбою міста Маскігон.
21:00 МЕТЕОСЛУЖБА
Метеослужба Маскігону.
О десятій вечора я отримав дзвінок
від диспетчера служби порятунку округу Оттава.
Телефонує служба порятунку округу Оттава.
-Як справи? -Добре.
У вас є доступ до радарів, чи не так?
-Так. -Добре.
Ви спостерігаєте щось дивне в окрузі Південна Оттава?
Я питаю, бо нам вже купа людей повідомили про якісь дивні вогні
у Південній Оттаві, округ Північний Аллеган,
що біля Голланд-Сіті.
-Дивні вогні? -Так.
Близько 60 повідомлень про НЛО.
Боже! Гаразд.
А я думаю: «Та ні. Напевно є якесь пояснення».
Розумію.
Коли він сказав, що хтось бачив НЛО у небі,
я подумав: «Нічого собі. Хтось сьогодні добряче напився».
Проте мені не хотілося порадити йому послати їх куди подалі,
або сказати, що на радарі пусто.
Мені й самому стало цікаво подивитися.
Операторів радара вчать не тільки тому,
щоб бачити атмосферні явища на радарі,
але й принципам його роботи,
та що може впливати на точність приладу.
Нас дуже ретельно навчають,
бо саме завдяки радару
ми попереджаємо про стихійні лиха або загрозу торнадо.
Сигнали по вертикальній осі
мають дуже сильну віддачу.
Об'єкти зараз на висоті...
Воно щойно зникло, проте було на висоті 2,000 метрів.
Це міг бути й літак, але якийсь дуже великий.
Заждіть-но.
І я припустив, що це літак на висоті близько 2,000 метрів,
нічого не звичного.
Він рухався зі швидкістю 160 кілометрів на годину,
знову нічого незвичного.
Виявити літак у темряві
це теж саме, що опинитися у темному підвалі з ліхтарем
і намагатися знайти муху,
маючи лише точковий промінь ліхтаря.
І хоч вам може вдатися спіймати її очима,
у більшості випадків це буде дуже складно.
Воно рухається. Подивимося.
Там щось велике. Заждіть. Це дуже дивно.
Так, біля Південного Гейвену.
Він рухається на захід, у південно-західному напрямку.
Він схожий на велику пляму.
Так, нам теж його так описували.
Як дивно.
Схоже, він зупинився.
Секунд на 15 він зупинився
і завис у польоті, що дуже незвично.
Тож я одразу зрозумів, що щось не так.
Я подумав, що це може бути дирижабль, повітряна куля або щось таке.
Але це було б дуже дивно для холодної зимової ночі.
Він піднявся.
Радар показує висоту в 3,600 метрів.
І після цього почалися справжні дива.
Боже мій! Це ще що таке?
Летіли групою, потім роз'єдналися.
Так. Їх тепер три.
Вони на різній висоті. Між ними приблизно 1,500 метрів.
Вони видають дуже сильний сигнал.
Радар їх дуже чітко бачить, це точно щось тверде.
Це не опади або щось подібне. Особливо враховуючи висоту.
По всім ознакам ці об'єкти
нагадували літак,
проте поводилися вони зовсім не як літаки.
Ми знаємо, що це тверде тіло.
Воно мало гладку форму.
Схоже, воно мало світловідбиваючу поверхню.
Дуже гладкий, відполірований метал.
Це можна визначити
за кількістю енергії, яка відбивається на радарі.
Офіцер з Голланд-Сіті надіслав мені повідомлення.
Він запросив більш детальний опис.
Він каже: «Схоже на три-чотири вогні».
Я бачу три, але на радарі вони вишикувані в трикутник.
Як дивно. Офіцер каже, там зелені та червоні вогні.
Це не схоже на літак.
Вони об'єднуються, а потім розлітаються знову і знову.
Вони дуже чітко відбиваються на радарі. Я такого ще не бачив.
Навіть під час грози, а це точно не гроза.
Вони з'являються то в одному місці, то в іншому.
Найпівнічніший відлетів на 30 кілометрів, повис у повітрі.
Двоє інших відлетіли на 30 кілометрів за ним,
а потім знову вишикувалися у трикутник
і також декілька секунд висіли у повітрі.
Вони ніби слідували за лідером, і я ніколи не бачив нічого подібного.
Він ніби хотів, щоб його бачили.
Я був наляканий. Мені було страшно.
Я аж тремтів від перехвилювання.
Вони знаходяться на висоті від 2,500 до 3,000 метрів.
Це дуже дивно.
Здається, вони рухаються на південь, до Чикаго.
Вони майже над центром озера Мічиган.
Вони вишикувані у трикутник та летять вздовж узбережжя округу Берріен.
Коли об'єкти долетіли до південної частини озера Мічиган,
вони зупинилися та деякий час висіли на місці.
Я спостерігав за ними дві-три години,
і за цей час до них підлітали десятки інших об'єктів,
яких було видно на радарі.
Вони робили неймовірні маневри.
За лічені секунди
вони могли піднятися з висоти 1,500 метрів
на висоту щонайменше 16,000 метрів.
Жоден з наших військових літаків на таке не здатен.
В один момент я побачив,
як він перескочив на 30 кілометрів від озера Мічиган менш ніж за секунду.
Він рухається зі швидкістю 116,000 кілометрів на годину.
З такою швидкістю політ з Нью-Йорка до Лос-Анджелеса тривав би дві хвилини.
Жодні з відомих мені технологій не можуть досягати такої швидкості.
Це точно не болотний газ,
тому що радар не зміг би його виявити.
Я знав, що це не заломлення радіолокаційного променя
і не сигнал, відбитий від землі.
На це вказували їх рух та швидкість.
Я також
підняв радіолокаційну антену на стільки градусів,
що це виключає всі можливості суперрефракції.
ЧИКАГО
БЕНТОН-ГАРБОР
Пізніше я дізнався, що це була єдина ділянка озера, не вкрита кригою.
Це була найпівнічніша точка, якої можна було дістатися,
минаючи товстий шар криги.
Тож вони були над відкритою ділянкою води.
Це була точка зустрічі з іншими об'єктами, що зліталися з різних напрямків.
Ми будемо тримати вас у курсі подій.
Так, будь ласка. Дуже дякую.
-Добре. Дякую. Бувайте. -На все добре.
Коли я договорив з диспетчером 911,
я подзвонив дружині та розповів їй усе, що бачив.
І я запитав: «Можеш вийти подивитися на південне небо
і сказати, чи ти там щось бачиш?»
Це було пізно вночі, середина зими.
Вона дуже боялася виходити. Їй було лячно.
Сказала: «Я сама туди не піду».
Я вирішив трохи затриматися і поспостерігати.
Вони зникали один за одним, доки зовсім не зникли з радара.
Колегу, який заступав у зміну після мене,
зовсім не вразила ця історія, як вона вразила мене.
Йому було байдуже, бо він не бачив того, що відбувалося.
По дорозі додому в голові було стільки думок.
Я не міг повірити в те, що бачив.
Все, що я як науковець знав про всесвіт,
і про те, що в ньому відбувається,
кардинально змінилося в одну мить.
У всесвіті ще стільки всього незвіданого.
9 БЕРЕЗНЯ 1994 РОКУ НАСТУПНОГО РАНКУ
Напевно, десь о восьмій ранку ми почали отримувати дзвінки,
адресованих мені особисто.
Дзвінки надходили від громадян, які бачили щось дивне
та хотіли про це доповісти.
Тож я вирішив подзвонити оператору служби порятунку округу Оттава.
Я запитав: «Скільки часу знадобиться, щоб зробити копію записів цих дзвінків?»
А він сказав: «Буде готово через годину».
МАЙК ВОЛШ «ХРОНІКА»
Я отримав копію записів.
Нагадую, це був 1994 рік.
Вставив касету в касетний пристрій.
І від тих записів
волосся дибки стає.
Служба порятунку.
Нічого термінового,
тож обірвіть дзвінок, якщо хтось подзвонить.
Мені якось ніяково про це питати,
та чи не літають зараз ваші літаки або вертольоти
в округах Аллеган чи Оттава?
Не знаю, чи ви займаєтесь справами про НЛО.
Нічого термінового. Ми дзвонимо повідомити про НЛО.
Ми бачимо їх, і це не літаки.
Те, що бачили ці люди, або лякало їх, або захоплювало.
Ви чуєте щирість емоцій в їхніх голосах.
Чуєте щире здивування.
Це дуже переконливий аспект.
Але також був запис розмови
між диспетчером служби порятунку та диспетчером метеоцентру.
Їх розмова кардинально відрізнялася
від усіх історій про НЛО, з якими я працював.
Я прослухав п'ять чи десять хвилин, подзвонив у відділ новин і сказав:
«У нас сенсація».
Я повернувся до редакції, підготував сюжет
та розповсюдив цю історію по ЗМІ.
«НАЙДИВНІШЕ, ЩО Я БАЧИВ У ЖИТТІ»
ВІЗИТ НЛО ЯК ЗНАК З НЕБЕС?
У ніч 8 березня, коли це сталося,
я і гадки не мав, що розмова записується.
ДИСПЕТЧЕР, ОТТАВА
Касету одразу передали моєму начальнику
та начальнику мого начальника.
І тоді все пішло шкереберть.
ЗАГАДКОВІ ВОГНІ ПОБАЧИЛИ НА РАДАРІ
СЕНСАЦІЙНА НОВИНА ПРО НЛО
ІНОПЛАНЕТЯНИ ДЗВОНЯТЬ ДОДОМУ З ОЗЕРА МІЧИГАН?
БЛИЗЬКИЙ КОНТАКТ?
Мешканці таких місць, як Гранд-Гейвен, Голланд та інші
повідомляють про дивне явище на нічному небі.
Такого яскравого світла я ще в житті не бачив.
Блимає зеленим світлом, а іноді ще й червоним.
Через десять секунд воно таке...
Вони спостерігали за нами?
Або брали зразки атмосфери?
Що вони робили?
ВОНИ БАЧИЛИ ДЕЩО ДИВНЕ
Спостереження НЛО 8 березня 1994 року
у південно-західному Мічигані
стали одним з найважливіших розслідувань не лише для штату Мічиган,
але й для уфології та всього світу в цілому.
Знайомтеся – це асоціація уфологів MUFON.
Детективи з усього світу розслідують природу дивних вогнів у небі.
Вони виясняють, що саме вирішило навістити Мічиган.
MUFON – найбільша цивільна дослідницька організація з питань НЛО.
Ми ведемо свою діяльність вже понад 50 років.
У нас понад 4,000 членів у більш ніж 40 країнах.
Ми досліджуємо спостереження НЛО, про які нам повідомляють люди,
і здатні пояснити від 80 до 95% матеріалу, який до нас надходить щороку.
Решта – це саме ті цікаві випадки, які мотивують нас рухатись далі.
ОВАЛЬНИЙ ОБ'ЄКТ
Так вийшло, що Мічиган – один із тих штатів,
де ми мали більше повідомлень про НЛО ніж у будь-якому іншому штаті.
Ми завжди в першій десятці.
За одну ніч про випадок з НЛО у березні 1994 року
повідомило понад 300 очевидців.
Це було не лише в західній частині штату.
Мічиган налічує 82 округи,
та в 42 з них у ніч 8 березня були повідомлення про НЛО у небі.
MUFON повідомляє, що на разі це найсенсаційніша справа про НЛО в країні.
Не тільки через кількість свідків,
а й через те, що ці об'єкти були виявлені на радарі.
НЛО НА РАДАРІ
Неможливо спростувати ці події.
Є наукові докази.
Ось інструмент, який зафіксував щось незаперечне.
Я дізналася про цей випадок,
коли мені зателефонував друг з Флінта, штат Мічиган.
Я зв'язалася з головним офісом MUFON,
і мені доручили розслідувати цю справу.
Якнайшвидше я сіла у машину та поїхала до Голланда.
Я опитала 20 чи 30 людей,
які були прямими свідками.
Вони посадили нас в окремі кімнати
та попросили намалювати, що ми бачили,
та написати нашу історію.
-Що саме здалося вам незвичним? -Дно цього об'єкта було з металу
та мало ліхтарі по всій площині.
У мене були всенародні історії, але не такі.
Ця стала відомою на весь світ.
Це одразу стало сенсацією.
Уже два тижні у Західному Мічигані ставляться питанням:
«Боже мій, що це було?»
Після цього випадку
зі мною зв'язалися десятки людей з усього штату.
Мені подзвонили два пілоти.
Обидва з найбільших авіакомпаній,
і вони пролітали в ту ніч над озером Мічиган.
І вони обидва підтвердили,
що бачили дуже яскравий циліндричний об'єкт,
який пролітав перед ними через озеро Мічиган,
а потім зник з неймовірною швидкістю.
Обидва не хотіли розголошувати ані своїх імен,
ані назв авіакомпаній, на які працювали,
бо навколо цієї теми було дуже багато стереотипів.
Людей, які стверджували, що бачили НЛО,
вважали психічно хворими.
Дурними, п'яними, божевільними.
Незабаром після тієї ночі
я вийшов на зміну,
а колеги всюди розвісили паперові тарілки та стаканчики,
скріпили та розмалювали їх, як літаючі тарілки.
Вони підвісили до стелі приблизно 50 таких тарілок.
Я схопився за голову і подумав: «Тільки не це».
Коли це сталося, я розумів,
що люди можуть мені не повірити,
і моя розповідь може здатися божевільною.
Як вченому мені не хотілося,
щоб люди вважали мене божевільним.
В Національній метеорологічній службі
не хотіли мати славу центру виявлення НЛО.
Тож вони намагалися якнайшвидше замести сліди.
«ОБ'ЄКТИ НА РАДАРІ ЦЕ НЕ НЛО»
Метеорологи з Національної метеослужби постановили,
що причиною дивних сигналів на радарі
могли послужити згустки теплого повітря або хибне відбиття від земної поверхні.
Тоді мені сказали більше нікому не давати інтерв'ю.
Я дуже хвилювався, бо все життя будував цю кар'єру.
Якби я порушив наказ
і сказав би журналістам хоч слово,
я не сумніваюся, що вони б мене звільнили
або позбавили б шансів мати кар'єру в майбутньому.
Мій керівник Лео був вимушений виконувати наказ.
І коли я говорив з ним про те, як це впливає на мою кар'єру,
Лео сказав: «Тобі краще покинути штат».
Я розумів, що маю поквапитися і знайти роботу хоч би де-небудь,
і все через цей випадок з НЛО.
Мені довелося попрощатися з друзями, яких я знав з дитинства,
покинути сім'ю, і це загнало мене в депресію.
Ось, що це зробило з моєю кар'єрою.
ЧЕРЕЗ П'ЯТЬ МІСЯЦІВ ПІСЛЯ ІНЦИДЕНТУ ДЖЕК ПЕРЕЇХАВ З МІЧИГАНА ДО АТЛАНТИ,
ЩОБ ПОЧАТИ НОВУ КАР'ЄРУ У МЕТЕОЦЕНТРІ
Я майже опустив руки у цій справі,
бо втратив надію знайти більше інформації.
Проте я хотів повернути авторитет, тому що люди глузували з мене.
Та ніч змінила моє життя.
Таке неможливо забути.
Я 30 років краяв собі мозок через цю ситуацію.
Доходило до того, що від усіх міркувань у мене починалася мігрень.
Голова тріскалася,
коли я намагався проаналізувати
та розгадати цю загадку.
ВІДПРАЦЮВАВШИ 22 РОКИ У НАЦІОНАЛЬНІЙ МЕТЕОСЛУЖБІ,
У 2016 РОЦІ ДЖЕК ПІШОВ У ВІДСТАВКУ.
Ого! Спіймав!
Сьогодні дуже очікуваний звіт розвідки США
пролив світло на спостереження невідомих атмосферних явищ, або НАЯ,
більш відомих як НЛО.
Багато свідчень цього звіту надходило від військових.
Їх оприлюднив голова Національної розвідки.
Було знайдено понад 140 звітів,
датованих 2004 роком,
де слідчі не могли знайти пояснення.
Пілоти сказали, що бачили об'єкти,
які рухалися з надзвичайною швидкістю та спритністю.
Боже мій!
Вони летять проти вітру. Західний вітер швидкістю 240 км/год.
Пілоти ВМС та колишні директори ЦРУ відкрито говорять:
«Є речі, яких ми не розуміємо».
У Пуерто-Рико
об'єкт помітили біля аеропорту,
потім він занурився у воду, вистрибнув, розділився на два і зник.
Ми маємо справу з технологіями, які не розуміємо,
і які, як ми бачимо, кидають виклик нашому розумінню фізики.
Найважливіше питання: чи це інопланетяни? Відповіді досить немає.
Після стількох років
здається, що уряд США та військові
нарешті стали серйозніше сприймати НЛО.
І це змусило мене озирнутися на мій власний досвід з НЛО.
У 2021 РОЦІ ДЖЕК ПОВЕРНУВСЯ ДО МІЧИГАНА,
ЩОБ ПРОДОВЖИТИ РОЗСЛІДУВАННЯ 30-РІЧНОЇ ДАВНОСТІ
Я мріяв про це 27 років.
Я сподіваюся, що очевидці
зможуть надати більше інформації про те, де саме вони були під час інциденту,
щоб я міг поєднати спостереження свідків
і сигнали з радара у єдину картину.
Коли у нас є радіолокація і наземне підтвердження свідків,
це доказ того, що на землі був торнадо.
Чому не використати це, як доказ того, що там були НЛО?
БАР-РЕСТОРАН
-Вірджинія? -Джеку!
-Джек Бушонг. Радий знайомству. -Я теж дуже рада.
У мене стільки питань до вас...
Я чув про Вірджинію Тіллі.
Вона провела ретельну роботу з пошуку очевидців,
але, звісно, у неї не було детального звіту про те,
що я бачив на радарі.
Ви весь цей час вели це розслідування.
Вірите чи ні, я намагалася зв'язатися з вами.
-Справді? -Так.
-Я намагалася кілька разів. -Невже?
Мені завжди казали, що ви зайняті,
або що вам не можна зі мною говорити.
-Люди у чорному не приходили? -На щастя, ні.
От і добре.
Документами цієї справи володіє дуже мало людей,
якщо взагалі хтось чимось володіє.
Це найгучніша справа з усіх, які я розслідувала.
Серйозно? Найгучніша?
-Справді? -Думаю, так.
У справі є багато прогалин, які я хотів би надолужити.
Розкажіть більше про пару,
яка в ту ніч спостерігала за подіями з дуже вдалого ракурсу.
Це було однією з найнезвичніших історій, що я колись чула.
-Восьме березня 94-го. -Так.
Молоде подружжя тієї ночі було у наметовому містечку.
Холодна ніч на березі крижаного озера.
Після півночі дружина прокинулася
і побачила височенний стовп води.
Сказали, що це нагадувало величезний водоспад.
Здавалося, що він сягав самого неба.
-Принаймні шість метрів завширшки. -Так.
Він був підсвічений ззаду і згори.
Цей вид відкривався перед ними, якщо дивитися у сторону Чикаго.
Вони так злякалися,
що схопили ті речі, що лежали поруч,
і з усіх ніг чкурнули в дім.
«БІЛИЙ ВОДОСПАД»
Це точно збігається з тим, що я бачив тоді на радарі
приблизно з одинадцятої до першої ночі.
Я спостерігав за ними до другої ночі.
У тому місці вони були на висоті 2,000 метрів.
-Мабуть, це був досить високий водоспад. -Ще б пак.
Це неймовірно.
НЛО часто помічають навколо великих водойм.
-Великі озера – гаряча точка. -Безсумнівно.
-Прісна вода. -Я чула про це безліч разів.
Великі озера – найбільший прісноводний басейн на планеті.
Вони наче шукали воду
і знайшли її тут.
Це має бути якось пов'язано.
Я завжди хотіла з ним зустрітися.
Він же той самий «хлопець з радаром».
Він сказав: «Я бачив те, що бачив».
Вони розуміють, що ми не божевільні.
Ми насправді це бачили.
Інцидент 1994 року у деякому сенсі прославив мене.
Багато людей цікавилися і мали добрі наміри.
Але якби не запис з пульта управління метеоцентру,
я точно прославився б інакше.
Люди ставилися б до мене більш негативно, більш скептично.
Ми бачили його на східному небі.
Було видно, що він мав металевий корпус.
-Це було видно? -Так.
Я ще ніколи не бачив нічого подібного.
Мене вразило те, що один з цих вогнів
відлетів від іншого на дуже високій швидкості.
МАСКІГОН МЕТЕОЦЕНТР
Коли я бачив об'єкти між Саут-Гейвеном і Бентон-Гарбором,
очевидці та поліцейський в Голланді не знали,
наскільки високо НЛО висять у повітрі.
Але я знав.
Я бачив на якій відстані вони один від одного і на якій висоті,
і дані збігаються з показаннями свідків.
Тепер я на 100% впевнений, що ми бачили те саме.
Жодних сумнівів.
Найдивніше, що я бачив тієї ночі,
це коли я використовував промінь радара, щоб відстежити один об'єкт,
а він розділився на кілька об'єктів,
і вони почали шикуватися у трикутник
і навіть змінювати положення з горизонтального на вертикальне.
Найдивнішим було те,
що вони вишиковувалися в трикутник таким чином,
щоб потрапити під промінь радара.
Якби вони були в іншому положенні,
я б не бачив усі три в одному промені.
Неможливо вишикуватися під промінь,
якщо тільки не знаєш, куди саме радар посилає сигнал.
Для цього треба володіти неабияким інтелектом.
Я ще подумав, може, таким чином вони намагаються поспілкуватися?
Мені постійно доводиться казати: «Що я бачив тієї ночі?»
«Що досягало швидкості в 116,000 кілометрів на годину
за одну секунду?»
Що це було?
Що ви бачили тієї ночі?
Це був НЛО.
Я впевнена в цьому.
А що ви бачили того вечора?
Важко відповісти на це питання,
бо не хочеться, щоб люди сприйняли мене за дурня.
Я перевірив всі можливі варіанти.
Схоже, що це надсучасні технології,
які випереджають нашу цивілізацію на сотні років.
Ніхто не може однозначно сказати, що це якийсь інопланетний корабель.
З іншого боку,
я дивлюся на всесвіт
і бачу нічне небо.
І я відчуваю, що ми не самотні у просторах цього всесвіту.
Минуло майже 30 років,
і мені так приємно, що я була частиною того вечора.
Коли я читаю це, я повертаюся на 30 років назад.
Мої діти були маленькими.
Це НЛО.
Я рада, що мої діти це побачили.
Народження моїх дітей – дві найпрекрасніші події у моєму житті.
І ця ніч йде одразу після них.
Я навіть розчулилась. Я не збиралася плакати через це.
Сподіваюся, люди в усьому світі побачать те, що бачили ми тоді.
Коли ми отримуємо звіти про НЛО,
ми розуміємо, що це лише спостереження малої частини людей,
які могли щось бачити.
Ми отримали лише незначну частину історій про події того вечора.
Їх набагато більше.
Я хотів би закликати людей розповісти свою історію.
Зараз саме час. Чому ні?
Час нам про це поговорити.
Я сподіваюся, що знайдуться свідки, які спробують зв'язатися зі мною
і розповісти мені про те, що сталося 8 березня 1994 року.
Це моя одержимість, і я не збираюся складати руки,
аж доки ми не зберемо докази, щоб нарешті розібратися у цій справі.
Це може стати справою мого всього життя.
ЯКЩО ВИ ЧИ ВАШІ ЗНАЙОМІ
СТАЛИ СВІДКАМИ ЗАГАДКОВИХ ПОДІЙ НАД ОЗЕРОМ МІЧИГАН 8 БЕРЕЗНЯ 1994 РОКУ,
ПЕРЕЙДІТЬ ЗА ПОСИЛАННЯМ НА ЕКРАНІ
Переклад субтитрів: Ярослав Юденко