NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Meiltä kysytään usein, uskommeko isojalkaan,
lentäviin lautasiin -
tai navajo-noituuteen.
Emme pidä termistä "uskoa",
koska se viittaa uskontoon ja uskomiseen ilman todisteita.
Nykytiede voisi sanoa, ettei moista voi tapahtua ja että se on mielikuvitusta.
Mutta nämä selittämättömät asiat tapahtuivat.
Työtämme on epäilty. Osaamme kyllä odottaa sitä.
Voimme vastata vain, ettei epäilijä ollut paikalla eikä nähnyt samaa kuin me.
KAKSI NAVAJO NATIONIN RANGERIA MÄÄRÄTTIIN VUONNA 2000 -
TUTKIMAAN RESERVAATIN PARANORMAALEISTA ILMIÖISTÄ TEHTYJÄ RAPORTTEJA.
JAKSO POHJAUTUU HEIDÄN TUTKIMUKSIINSA.
Navajo-reservaatissa on jotain taianomaista.
Se kattaa 70 000 neliökilometrin alueen,
joten se on noin Länsi-Virginian kokoinen.
Olen luultavasti käynyt paikoissa, joissa ihminen ei ole käynyt minua ennen.
Sitä on vaikea sisäistää tai kuvitella.
Aavat syrjäseudut tuntuvat täällä loputtomilta.
Navajo-reservaatin poliisi -
hoitaa yleistä turvallisuutta yhteisöissämme.
Navajo Rangers valvoo ja suojelee -
Navajo Nationin luonnonvaroja -
luonnonpuistoissa toimivien rangereiden tavoin.
Navajo Rangers perustettiin vuonna 1957.
NAVAJO RANGER (EVP)
Navajo Rangersin työtä ovat -
muun muassa evakuoinnit metsäpaloalueilla -
sekä etsintä- ja pelastusoperaatiot, joissa roikutaan köysien varassa -
kallionkielekkeiltä etsien jotakuta alhaalle eksynyttä.
Miksi halusin Navajo Rangersiin? Kyseessä oli hyvin eksklusiivinen ryhmä.
Rangerit olivat arvokkaita, ja muistan, että halusin kuulua siihen joukkoon.
Tapasin Stanin vuonna 1989. Sittemmin työskentelimme aika paljon yhdessä.
Olimme molemmat syrjäseutujen SWAT-tiimin komentajia.
Tutustuimme toisiimme hyvin ja olemme käytännössä veljiä.
Vuonna 2000 pomomme kutsui meidät palaveriin,
koska Navajo Rangersista oli tehty valitus -
isojalkatapauksen tutkimatta jättämisen takia.
Tällä hetkellä USA:ssa ei ole mekanismia -
tällaisten paranormaalien ilmiöiden tutkimiseen.
Ilmiöt sivuutetaan, koska ne eivät kuulu järjestelmään.
Silti jotkut ihmiset ovat täysin kauhuissaan kokemustensa takia.
Pomomme sanoi, että vastedes tapaukset on tutkittava.
Sitten hän sanoi minulle ja Stanille, että me hoitaisimme vakavat tapaukset.
Osa rangereista ei olisi mennyt lähellekään moisia tapauksia,
koska navajo-kulttuurissa niiden käsittely ja niistä puhuminen on tabu.
Minut ja Jon valittiin, koska vartuimme molemmissa maailmoissa.
Jon syntyi ja varttui Oklahomassa.
Minä taas synnyin ja vartuin Los Angelesissa.
Olemme osittain navajoja,
mutta emme pitäytyneet perinteisissä uskomuksissa,
joissa moni navajo pidättäytyy tällaisten asioiden suhteen.
Ensimmäinen reaktioni oli: "Hyvänen aika. Varsinainen Salaiset kansiot."
Yksi ensimmäisistä tapauksistamme sijoittui San Juan -joen varrelle,
missä yli 30 ihmistä oli ilmoittanut nähneensä isojalan. Se on epätavallista.
Tutkinta alkoi täältä.
Mitä tänä aamuna tapahtui?
Ajoin tuolta päin ja luulin nähneeni jonkun liftaamassa.
Lähemmäs päästyäni tajusin, ettei kyseessä ole ihminen.
Olento oli pitkä ja ilmeisesti karvainen, koska en erottanut mitään kasvonpiirteitä.
Haastattelimme todistajia ja jututimme kauhistuneita ihmisiä,
jotka eivät tienneet, mitä oli tekeillä.
He olivat nähneet jotain täysin epätavallista ja halusivat vastauksia.
Yksi lapsenlapsistani näki sen täällä.
Se on... En tiedä. Se on tosi iso ja pitkä...
En halua käydä täällä yksin.
Olemme tutkineet samankaltaisia tapauksia.
TODISTAJANLAUSUNTO
Meille raportoitiin, että isojalka oli astunut aidan yli, vienyt lampaita,
astunut taas aidan yli ja kävellyt pois.
Näimme lampaita, jotka oli tapettu -
repimällä villa irti niiden selästä.
Ihan kuin lammasta olisi tartuttu kaulasta ja villa olisi vain revitty irti.
Hyvä luoja.
Tuollaista jälkeä ei pysty tekemään mitenkään.
Siinä on isot rystyset. - Niin on.
Kun haastattelimme joen varrella asuvia,
meistä alkoi tuntua, että tällaista oli tapahtunut jo jonkin aikaa.
Isojalat kuvataan usein paljon ihmistä pidemmiksi.
NAVAJO-TAITEILIJA
210 - 240-senttisiksi.
Hyvin lihaksikkaiksi.
Niillä on leveät hartiat. - Ne ovat kuin tankkeja.
Hampaat ovat kuin koiraeläimellä. - Ne haisevat märältä koiralta.
Kyseessä on valtava karvainen peto.
Olin jo tuolloin kuullut Brenda Harrisista.
Hän asui San Juan -joen varrella.
Täällä asuimme ennen.
ISOJALAN NÄHNYT
Talovaunumme oli pysäköity tähän. Osa isojalkatapauksista sattui täällä.
Elettiin kesää, ja olin avannut kaikki ikkunat makuuhuoneesta ja olohuoneesta.
Mieheni oli juuri lähtenyt töihin kello 22.30.
Hän työskenteli yövuorossa.
Noin puolta tuntia myöhemmin kuulin, kuinka jokin painava käveli kuistille.
Seuraavaksi näimme ovennupin kääntyvän.
Avasin lukon.
Kuulin otuksen irrottavan nupista, kun lukko naksahti.
Minua pelotti todella.
Avasin oven, ja edessäni seisoi jokin otus.
Mietin:
"Tuo ei voi olla se, mikä luulen. Tuohan on valtava."
Otus oli musta ja karvan peitossa. Se ei ollut kovin lihaksikas.
Se näytti vähän laihalta.
En ollut uskoa silmiäni.
Sitten se vain syöksyi pois kuistilta ja juoksi länteen päin.
Reilua varttia myöhemmin se palasi.
Se teki taas saman jutun. Se alkoi kääntää ovennuppia.
Kun sytytin makkarin valot, se häipyi.
Samaa jatkui koko yön.
Kun aamu alkoi valjeta,
päätin kävellä taloauton ympäri.
Tyttäreni huone oli näillä main.
Tästä kohdasta löysimme jalanjäljen.
Se oli reilut 45 senttiä pitkä ja 10 senttiä leveä.
Otus olisi voinut repiä oven auki, muttei repinyt.
En vieläkään tiedä, miksi se yritti päästä taloon.
Brenda asuu alueella,
jolla lähes 30 henkilöä on raportoinut samankaltaisista tapauksista.
Lähdimme San Juan -joelle noin kuuden miehen voimin.
Löysimme jalanjälkiä.
Jälki oli 53-senttinen, ja siinä näkyivät varpaat.
Otuksen askelväli oli 1,5 metriä.
Minulta 1,5 metrin askel vaatisi spagaatin.
Jäljet johtivat piikkilanka-aidalle, jonka yli otus oli astunut.
Piikkilankaan oli jäänyt karvatuppo,
jonka otimme talteen osana tutkintaa.
Useita karvoja yhdessä.
Karvat olivat lyhyitä, mutta karvatuppi oli tallessa.
Se tarvitaan DNA-tutkimukseen.
DNA-analyysin piti kertoa, mihin eläinlajiin tai -ryhmään otus kuului,
mutta raportissa luki vain "tuntematon lihansyöjä".
Tietokannassa ei ollut vastaavaa DNA:ta,
ja siinä on näytteitä joka puolelta maailmaa.
Sitä ei voi selittää.
Kun aloin kiinnostua tästä, päätin hankkia paikalle kameran.
Viritimme kameran kotimme taakse yhtenä iltana.
Videolle tallentui jotain, mikä näytti nuorelta isojalalta.
Se oli ehkä näin korkea.
Videolla näkyy pieni musta hahmo.
En tiedä, ryömikö se altaalle,
mutta minusta se näytti tulevan maasta,
nousevan jaloilleen ja juoksevan länteen.
Sain tallennettua myös ääntelyä.
BRENDA HARRISIN ÄÄNITE
Eri ihmiset alueella alkoivat kertoa,
että isojalka oli käynyt heidän pihallaan.
Hevosaitaus oli tässä.
Vahva verkkoaita ulottui ehkä yhtä korkealle kuin tuo.
NAVAJO NATIONIN ASUKKAITA
Päällä oli vankka katto.
Tuosta kulmasta peltejä revittiin irti.
Hevosaitauksen katto oli tätä aaltopeltiä.
Emme pysty repimään sitä.
Se oli revitty kuin paperi.
Myös nämä oli revitty rikki. Kaikki nämä.
Tämä on vankkaa metallia.
Brenda toi kameroita hevosaitauksen ympärille.
Aitauksen seinässä näkyy siluetti.
Aitauksella seisoo jokin pitkä otus.
Emme tienneet, mikä se oli, ja säikähdimme kovasti.
Haluan ihmisten olevan varovaisia,
koska emme tiedä, mihin nämä otukset pystyvät.
Yhdessä vaiheessa tutkintaa jäljitimme isojalkaa kilometrien matkan.
Jalanjäljet vain loppuivat kuin se olisi nykäisty ilmaan.
Moni uskoo, että isojalalla on henkisiä voimia,
joiden turvin se voi vain kadota.
Minulle on kerrottu: "Näin isojalan ja tarkkailin sitä,
kun se äkkiä vain katosi."
Samalla kun ilmoituksia isojalasta tuli yhä enenevässä määrin,
ufohavainnot lisääntyivät samassa suhteessa.
Ufotapaus Highway Route 4:n tuntumassa.
UFORAPORTTI
Ilmeisesti juuri tässä paikassa -
tunnistamaton valonlähde valaisi koko alueen.
KARMIVIA UFOTARINOITA
Epäilemme, että ufoaktiviteetti toistuu melko säännöllisin väliajoin.
SINERTÄVÄ SÄDE ESINEESTÄ
Valtaosa navajoista sanoo tällaisen olevan normaalia.
Näimme valon tässä. Tällä aukealla. - Näimme valkean valon.
Se säteili jostain.
Näitte siis vaakasuorat valot ensi kertaa -
tällä puolella kukkulaa.
Valonsäde oli tosi pitkä. Ehkä tämän mittainen.
Koko juttu kesti ehkä 10 sekuntia.
Kuulin toisesta tapauksesta tässä lähellä. Se sattui torstaina.
Oli tapauksilla yhteys tai ei... - Se sattui siis jossain täällä?
Uskoisin, että ne liittyvät toisiinsa.
Usein sanaan "paranormaali" yhdistetään valoilmiö.
Valoilmiöitä on nähty kaiken muotoisina, kokoisina ja värisinä,
ja ne ovat käyttäytyneet eri tavoin.
Niiden nopeus ja liikkeet ovat luokkaa, johon voimme vain toivoa yltävämme.
Yksi tapaus liittyi nuoreen naiseen, joka työskenteli Flagstaffissa.
Hän ajoi sieltä kotiin reservaattiin joka ilta.
Haluan pysyä nimettömänä, koska moni pitää tällaisen kokenutta hulluna -
tai ei usko tarinaa.
Synnyin ja vartuin navajo-reservaatissa.
Outoja valoja oli nähty taivaalla sen verran,
että niistä tiedettiin yhteisössä.
Ajoin töistä kotiin noin kello 01.30.
Tien varrella ei ollut taloja eikä valoja, eikä tiellä kulkenut muita ajoneuvoja.
Olin aavalla aavikolla.
Huomasin kuljettajan puolella punaisen valon,
joka seurasi minua ehkä minuutin tai kaksi.
Se ei pitänyt minkäänlaista ääntä.
Kun tulin jyrkkään mutkaan,
minun piti irrottaa katseeni valopallosta.
Katsoin vasemmalle -
ja näin ison valkoisen valopallon. Se ei ollut enää punainen.
Pelkäsin, koska valopallo oli hyvin lähellä.
Olin neuvoton.
Tajusin, että oli kyse mistä tahansa, se oli kyllin älykäs seuratakseen minua.
Se oli outoa.
Valopallo pysyi vierelläni vajaat puoli kilometriä -
ja syöksyi sitten eteenpäin.
Kun se oli päässyt alle 150 metrin päähän edelleni, se pysähtyi äkillisesti -
ja syöksyi suoraan ylöspäin taivaalle.
Päästyään ylös se kulki taivaankannen poikki näyttäen aivan tähdenlennolta.
Kokemus oli todella pelottava. En halunnut nähdä valopalloa enää.
Heräsin seuraavana aamuna elämäni pahimpaan migreeniin.
En ollut sitä ennen koskaan kärsinyt migreenistä.
Hän otti yhteyttä minuun, koska asumme samassa yhteisössä -
ja hän tiesi minun tutkivan tällaisia tapauksia.
Huomasin, että hän oli järkyttynyt.
Kiersimme hänen autonsa kompassin kanssa etsien magneettisia poikkeavuuksia.
Löysimme kaksi aluetta, joilla magneettisuus oli voimakasta.
Toinen oli aivan kuljettajan oven takapaneelissa -
ja toinen oli matkustajan oven etuosassa.
Jos pisteiden väliin veti viivan, se kulki suoraan kuljettajan läpi.
Oletamme, että lentäessään auton vierellä -
esine skannasi autoa tai teki sille jotain,
joka kulki hänen lävitseen ja aiheutti fyysisen reaktion.
Yliluonnollisia tai paranormaaleja ilmiöitä itse kokeneet -
eivät unohda niitä koskaan.
Tutkimme todella monta ufohavaintoa,
mutta yhden kiehtovimmista näki -
reservaatissa lähellä Greasewoodia asunut ei-navajo.
Asuin navajo-reservaatissa kymmenisen vuotta.
Opetin englantia toisena kielenä.
Olin asunut Greasewoodissa vuoden verran.
Satan's Butte siinsi kaukaisuudessa, ja näin sen joka päivä.
Se on karu ja puuton pöytävuori.
Minun piti tietenkin käydä joka ilta syöttämässä hevoset.
Yhtenä iltana aivan iltahämärän aikaan -
outo valo taivaalla kiinnitti huomioni.
En keksinyt, mikä se oli.
Paria iltaa myöhemmin -
näin oudon valon leijuvan Satan's Butten yllä -
hyvin lähellä paikkaa, jossa se oli ollut aiemmin.
Se tuli suoraan tänne ja koukkasi alas.
Tuolle oikealle puolelleko? - Niin.
Siinä on punaiset valot.
En tiedä, menevätkö ne taakse asti, mutta ne kiertävät näin.
Niiden näkee pienentyvän.
Näin ison aluksen,
josta lähti valolonkeroita.
Ne näyttivät kyyneliltä pudotessaan maahan.
Valo tuli aluksen sisältä,
ja lonkerot...
En tiedä, olivatko ne pieniä avaruusaluksia,
mutta ne hohtivat.
Kelataan viikko eteenpäin.
Näin valoilmiön taas.
Mietin, että olisi tosi siistiä saada tästä kuva.
Minulle ja Jonille näytetyissä kuvissa oli ehdottomasti jotain.
Hänen antamansa todisteet ja hänelle sattuneet tapahtumat -
olivat tutkijan näkökulmasta mielettömiä.
Yksikään navajo, jolle puhuin asiasta, ei yllättynyt.
Kaikki olivat vain: "Aivan."
En uskonut avaruusolentoihin tai lentäviin lautasiin.
Olin siis todella skeptinen,
mutta opin Navajo Nationissa, että maailmassa on asioita, joita emme ymmärrä.
Paranormaalit ja yliluonnolliset asiat -
ovat osa navajo-kulttuuria.
Navajoilla on kansana paljon tarinoita,
jotka kulkevat sukupolvelta toiselle ja kertovat paranormaaleista ilmiöistä.
Esimerkiksi Red Rock Canyonin luolamaalaukset ja -piirrokset -
ovat tuhansia vuosia vanhoja.
Niissäkin on kuvattu ufoja.
Heitäkö juuri on kutsuttu tähtien kansaksi ja maan ulkopuolisiksi olennoiksi?
Täällä tapahtuu paljon,
mutta siitä ei puhuta aiheeseen liittyvän stigman takia.
Vanhemmat sukupolvet noudattavat yhä perinteisiä opetuksia siitä,
mitkä asiat ovat vaiettavia tabuja.
Koska nuoremmat sukupolvet eivät opettele perinteitä yhtä paljon,
he ovat avoimempia tällaisille asioille ja tietojen jakamiselle niistä.
Yksi kauhistuttavimmista tapauksistamme -
liittyi legendaariseen navajojen skinwalkeriin.
Valtaosa navajoista on kuullut termin skinwalker.
Kyseessä oleva entiteetti pystyy muuttamaan muotoaan ihmisestä eläimeksi.
Ne pystyvät muuttumaan kojootiksi, sudeksi tai miksi vain, jonka nahka niillä on.
Kuulemani mukaan niitä on nähty teiden varsilla ihmismuodossa.
Ne ovat valkoisen maalin peitossa.
Kuin joku olisi kastanut sienen valkoiseen maaliin ja hieronut sillä itseään.
Maali halkeilee.
Hiukset ovat pitkät ja maalin peitossa.
Niiden sanotaan juoksevan auton vauhtia.
Ne otukset ovat vaarallisia -
ja pelottavia.
Tiedän, että skinwalkereita on olemassa,
koska olen nähnyt sellaisen itse.
Olin muuttanut navajo-reservaattiin jo ennen uraani lainvalvojana.
TAMMIKUU 1986
Asuin tuolloin Fort Defiancen lähellä.
Yhtenä iltana lainasin siskoni autoa ja lähdin elokuviin.
Tämän tien varrella huomasin jotain,
joka juoksi autoni vieressä tämän takanamme olevan aidan takana.
Se hyppäsi aidan yli -
ja tuli noin metrin päähän autoni matkustajan puolesta.
Se juoksi rinnalla, vaikka nopeuteni oli vajaat 90 kilometriä tunnissa.
Vaikka painoin kaasua, se pysyi rinnalla.
Otuksella oli vinttikoiran ruumis, mutta se oli päästä varpaisiin valkoinen.
Sen selkä oli vähintään ikkunan alareunan korkeudella.
Sen suu oli täynnä hampaita ja pää samanlainen kuin koiralla.
Sillä oli myös pitkä kuono.
Katsoin sitä silmiin,
ja sen silmät...
Niistä loisti oranssi tuli.
Se tuntui katsovan suoraan lävitseni.
Löin kaasun pohjaan.
Tulin sivuluisussa ajotielle, hyppäsin autosta ja juoksin sisään.
Isäni oli yhä hereillä, ja kerroin hänelle näkemästäni.
Hän sanoi, että olin nähnyt skinwalkerin.
Näin sen omin silmin tietäen, ettei se ollut mielikuvitusta,
fantasiaa tai legendaa.
Se oli todellinen neljällä jalalla juokseva otus.
Se oli niitä hetkiä, kun tajusin, että nämä asiat ovat hyvin todellisia.
Tätini pyysi šamaanin apuun.
Šamaanin mukaan -
otuksen juokseminen autoni vierellä liittyi jotenkin siihen,
että joku halusi vahingoittaa perhettämme.
Muodonmuutosta käytetään vain, jotta toisia voidaan vahingoittaa.
Ne haluavat ehdottomasti jotain pahaa.
Kolmenkymmenenyhden vuoden kokemukseni perusteella voin taata,
että nämä ilmiöt ovat todellisia ja tappavia.
En koskaan urani aikana tuntenut, että tarvitsisin suojelua.
Mutta kun aloimme tutkia paranormaaleja ilmiöitä, tilanne muuttui.
Tämä on mustasta obsidiaanista tehty nuolenpää.
Navajo-kulttuurissa obsidiaani suojelee.
Jos huomaa negatiivista energiaa tai energiaa, jota ei halua lähelleen,
tilanteen voi selvittää.
Negatiivinen energia kiinnittyy meihin ja kasvaa.
Puhdistan energian polttamalla seetriä tai salviaa.
Savu poistaa kaiken mahdollisen lähellä olevan negatiivisen energian.
Tämä on auttanut suojelemaan ja opastamaan minua tutkiessani näitä ilmiöitä.
Yksi kiehtovimpia ja valaisevimpia tapauksia -
urallani Navajo Rangersissa -
oli kummittelutapaus hallituksen virastotalossa.
HOPI-RESERVAATTI
Siihen tapaukseen liittyi erilaisia ilmiöitä.
Työntekijät valittelivat hulluja juttuja rakennuksessa.
"Esineet liikkuvat, lentävät huoneen poikki -
ja räjähtelevät. Ääniä kuuluu."
Tämä kyseinen 1930-luvun rakennus -
toimi jossain vaiheessa jopa ruumishuoneena.
Siellä oli naistyöntekijä,
jonka lankapuhelimeen soitettiin toistuvasti.
Yhä uudestaan ja uudestaan.
Kun hän vastasi, linjalla ei ollut ketään.
Puhelinyhtiö ei pystynyt selvittämään, mistä puhelut oikein tulivat.
Rakennuksessa oli kolme kerrosta.
Tätä tutkintaa varten -
keräsin neljän hengen tiimin todistamaan tapahtumia.
Olen Tony Milford. Anthony Milford Jr.
STANLEYN SERKKU
Olen syntyperältäni navajo.
Stanley pyysi apuani tutkinnassa.
Olin vähän huolissani, koska kyse oli selvästi aaveesta.
Poltergeistista, koska se liikutteli esineitä.
Menimme virastoon viikonloppuiltana noin kello 21.
Olin alakerrassa.
Yhtäkkiä kuulin vasemmalta puoleltani -
kaksi selvästi miehen ääntä.
En saanut selvää sanoista.
Heti sen jälkeen kuulimme kolikon putoavan lattialle.
Kysyin: "Putosiko joltakulta kolikko? Kuulitteko tekin tuon?"
Ja lattialla oli 25-senttinen. Mistä se oli ilmestynyt?
Suhtaudun aina tietyllä skeptisismillä asioihin, koska olen tutkija.
Käskin kaikkien kääntää taskut ympäri nähdäkseni, ettei niissä ole kolikoita.
Ja melkein heti kun menimme seuraavaan huoneeseen,
putosi taas kolikko. Me näimme sen.
Ja heti sen perään vielä yksi.
"Kuulitteko tuon? Se putosi toiselle puolelle."
Mietimme: "Täällä on jotain tekeillä. Mistä tämä johtuu? Mistä kolikot tulevat?"
Stanleyn selkään lensi kolikko.
Se heitettiin ihan voimalla alueelta, jota me kaikki katsoimme.
Ihmettelimme, mistä se tuli.
Myöhemmin kolikot olivat vain pöydällä.
Palasimme takaisin, ja ne olivat menneet itsekseen kasaan.
Nämä ovat juuri ne kolikot,
jotka liittyvät siihen virastotalon tutkintaan.
Niitä tuli yhteensä 65.
Kaikki kolikot olivat usalaisia, ja ne kaikki putosivat kruunapuoli ylöspäin.
Olin tullut siihen tulokseen, että kyseessä oli henki,
joka kertoi näin olevansa paikalla.
Seuraavana iltana yksi tutkijoista, Dusty, oli täällä.
Työskentelimme tietokoneidemme ääressä,
kun taakseni keskelle lattiaa putosi 25 sentin kolikko.
Dusty nousi ylös digikameran kanssa.
Hän alkoi ottaa kuvia ympäri asuntoani.
Kun hän ylitti makuuhuoneen kynnyksen,
viisi kolikkoa putosi hänen päälaelleen ja siitä lattialle.
Tiesimme, että tutkintaan liittynyt kolikkoilmiö -
oli seurannut minua kotiin.
Myös täällä kotonani kolikot laskeutuivat yhä uudelleen kruunapuoli ylöspäin.
Valtaosalla kansoista ja kulttuureista on ajatus,
että meillä kaikilla on tietty elinvoima, energia tai sielu.
Kuollessamme se elinvoima jättää meidät ja siirtyy jonnekin muualle.
Toisinaan näemme, kuinka nämä energiat tekevät olemassaolonsa tiettäväksi.
5/5 MAKUUHUONE
Kolikot avasivat silmäni sille tosiasialle,
että näillä paranormaaleilla ilmiöillä on jokin yhdistävä tekijä.
Yksi löydös oli se, että kaikki nämä ilmiöt voitiin yhdistää -
ajatuksella multiuniversumista tai ulottuvuuksien välisistä porteista.
Kolikot tulivat selvästi jostain muualta.
Ne ilmestyivät meidän maailmaamme, ja todistin sitä.
Kyseessä ovat eri ulottuvuudet,
joissa elää otuksia kuten isojalka.
Niissä on ufoja.
Aika ajoin ne ylittävät rajan meidän maailmaamme.
Ja kaikki täsmää tavallaan navajojen luomiskertomuksiin.
Navajo-kulttuurissa tämä teoria ulottuu itse asiassa aikojen alkuun asti,
kun navajot syntyivät.
Kertomuksen mukaan navajot tulivat useasta eri maailmasta.
Sanotaan, että taivaassa on reikä, jonka läpi navajot tulivat.
Minusta tuo on epäilyttävän tarkka kuvaus -
jonkinlaisesta ulottuvuuksien välisestä portista, josta navajot tulivat tänne.
Mitä jos nuo portit ovat yhä olemassa? Emme näe niitä.
Emme tiedä niiden sijaintia, mutta ne saattavat hyvinkin olla yhä olemassa.
Paranormaalien ilmiöiden tutkinta -
oli alle yksi prosentti kaikesta työstä, jota teimme Navajo Rangersissa.
Mutta kun tapauksia tuli vastaan, ne olivat merkittäviä.
Nämä tapaukset ovat uskomattomia.
Olen ollut eläkkeellä 10 vuotta.
Kaipaan ilmiöiden tutkimista.
En työskentele enää Navajo Rangersissa, mutten silti lopeta ihmisten auttamista.
Etenkään pelossa elävien.
Etsimme aina vastauksia huolimatta siitä, miten hulluilta ne ehkä tuntuvat.
Universumiin ja maailmaamme liittyy paljon muutakin kuin silmiemme edessä oleva.
Olemme vasta raapaisseet pintaa.
JOS HALUAT KERTOA KOKEMASTASI PARANORMAALISTA ILMIÖSTÄ,
KÄY OSOITTEESSA UNSOLVED.COM.
Tekstitys: Miia Mattila