סדרה תיעודית של NETFLIX -
שואלים אותנו כל הזמן, "אתם מאמינים בביגפוט?"
"אתם מאמינים בעב"מים?"
"או בכישוף נאוואחו?"
אנחנו לא אוהבים להשתמש במונח "להאמין"
כי המונח "להאמין" מצביע על פעולה של אמונה
שאיננה מבוססת על ראיות.
המדע כיום יתייחס לזה ויגיד שזה לא יכול לקרות. שרק נדמה לנו שזה קרה.
אבל הדברים האלה קרו והרבה פעמים אין להם הסבר.
אנשים היו ספקנים לגבי העבודה שלנו.
כמובן, צפינו את זה.
אני רק יכול לומר להם, אתם לא הייתם שם.
לא ראיתם את מה שאני ראיתי.
בשנת 2000 מונו שני פקחי "נאוואחו ריינג'רס" -
לחקור דיווחים על פעילות על טבעית בשמורה. -
התיאורים הבאים לקוחים מתוך תיקי החקירה שלהם. -
יש דבר מה קסום בשמורת שבט הנאוואחו.
שטחה של שמורת נאוואחו הוא 70,000 קמ"ר,
בערך כשטחה של מערב וירג'יניה.
סביר להניח שעמדתי במקומות שרגל אדם טרם דרכה בהם.
קשה להפנים ולדמיין את זה.
כשמסתכלים על השטחים הנידחים והעצומים האלה,
הם נראים אינסופיים.
אם נתייחס לשמורת נאוואחו,
משטרת נאוואחו אחראית על בטחון הציבור בכל הקהילות שלנו.
והנאוואחו ריינג'רס אחראים על אכיפה והגנה
על כל המשאבים הטבעיים של אומת נאוואחו,
בדומה לפקחי הפארקים הלאומיים.
ארגון "נאוואחו ריינג'רס" הוקם בשנת 1957.
תפקידו של פקח נאוואחו ריינג'רס
כולל עבודה באזורי שרפה ביערות ופינוי אוכלוסיה.
אנחנו מבצעים פעולות איתור והצלה,
תלויים מקצה חבל על צוק באמצע הלילה,
בחיפוש אחר אדם שנתקע.
כשאני מסתכל לאחור על הרצון שלי להיות פקח נאוואחו ריינג'רס,
זה היה מועדון אקסקלוסיבי.
הייתה להם נוכחות,
ואני זוכר שרציתי לקחת חלק בזה.
כשפגשתי את סטן, זה בטח היה ב-1989,
והתחלנו לעבוד יחד לא מעט.
שנינו היינו מפקדים ביחידה לטיפול במקרים מיוחדים באזורים מרוחקים ונידחים.
למדנו להכיר זה את זה היטב.
נהיינו ממש כמו אחים.
בשנת 2000, מפקד הריינג'רס שלנו זימן את כולנו לפגישה
בעקבות תלונה שהוגשה נגד המחלקה
על כך שלא נחקר דיווח על ביגפוט.
כיום, בארצות הברית, אין מנגנון
שחוקר מקרים על-טבעיים כאלה.
זה פשוט לא מובנה במערכות שלנו, אז מתעלמים מהם.
יחד עם זאת, יש אנשים
מפוחדים עד מוות
ממשהו שקרה להם.
ומפקד הריינג'רס שלנו אמר,
"מעתה והלאה, המקרים האלה ייחקרו".
ואז הוא פנה אליי ואל סטן,
"ואתם שניכם תטפלו במקרים העיקריים".
אני חושב שהיו פקחי נאוואחו ריינג'רס שלא היו מוכנים להתקרב למקרים כאלה
פשוט משום שבתרבות הנאוואחו,
זה טאבו לטפל בזה, להתקרב בזה או לדבר על זה.
ג'ון ואני נבחרנו כי גדלנו בשני העולמות.
הוא נולד באוקלהומה וגדל שם.
אני נולדתי בלוס אנג'לס וגדלתי שם.
אנחנו שייכים לנאוואחו
אבל לא האמנו באמונות המסורתיות
שרבים מבני הנאוואחו האמינו בהן, לגבי הימצאות יצורים כאלה בסביבתנו.
המחשבה המיידית שלי הייתה, "אלוהים אדירים, אנחנו נהיה כמו ב'תיקים באפלה'".
אומת נאוואחו -
אחד המקרים הראשונים שטיפלנו בהם
התרחש לאורך גדות נהר סן חואן,
שם למעלה מ-30 איש דיווחו שראו ביגפוט.
זה מאוד חריג.
זה המקום שבו החלה החקירה.
מה בעצם קרה הבוקר?
כשנסעתי שם בכביש המהיר, חשבתי שמישהו מנסה לתפוס טרמפ.
אבל כשהתקרבתי קצת, ראיתי שזה לא בן אדם.
היה לזה גוף גבוה מאוד, ונראה שהוא מכוסה כולו בשיער
כי לא הצלחתי לראות תווי פנים.
ראיינו עדים,
ודיברנו עם אנשים מבועתים
שלא הבינו מה קורה.
הם ראו משהו חריג מאוד,
ורצו תשובות.
אחד הנכדים שלי ראה את זה שם.
זה מין... איך להגיד... משהו גדול וממש גבוה...
אני לא רוצה להישאר כאן לבד.
נתקלנו במקרים אחרים דומים.
עדות על ביגפוט -
קיבלנו דיווחים על ביגפוט שנכנס לדירים, גנב כבשים,
והסתלק מהמקום כשהכבשים בידיו.
היו כבשים שנהרגו
מפני שהצמר שלהם ממש נקרע מעל גבם.
כאילו תפסו אותו סביב הצוואר שלהם ופשוט משכו וקרעו אותו מהם.
אלוהים אדירים!
אין מצב.
להשאיר כזה סימן שם?
זה אגרוף גדול, בנאדם. -כן.
כשתשאלנו אנשים לאורך הנהר
התרשמנו שמקרים כאלה מתרחשים כבר זמן מה.
הביגפוטים האלה תוארו פעמים רבות כגבוהים יותר מבן-אדם,
מעל שני מטר, אולי שניים וחצי.
מאוד שריריים.
בעלי כתפיים רחבות.
בנויים כמו טנק.
בעלי ניבים חדים.
מדיפים ריח של כלב רטוב.
זו חיה גדולה, ענקית ושעירה.
באותה תקופה שמעתי על ברנדה האריס.
היא התגוררה סמוך לנהר סן חואן.
כאן גרנו.
הבית הנייד שלנו חנה כאן.
וכאן נתקלנו בזה כמה פעמים.
זה היה בקיץ. כל החלונות בחדר השינה היו פתוחים, גם בסלון.
בעלי בדיוק יצא לעבודה ב-22:30,
הוא עבד במשמרות בבית הקברות.
כעבור כ-30 דקות,
שמעתי משהו כבד מאוד נכנס למרפסת.
והדבר הבא שאני רואה, זה את ידית הדלת מסתובבת.
סובבתי את המנעול.
ברגע שנשמע הקליק,
שמעתי שהדבר הזה מרפה מידית הדלת.
פחדתי מאוד.
פתחתי את הדלת
וראיתי את הדבר זה עומד מולי.
אמרתי לעצמי, וואו.
זה לא יכול להיות מה שאני חושבת שזה. זה ענק.
הוא היה שחור, גבוה, ומכוסה בשיער,
ולא היה שרירי במיוחד.
הוא נראה די כחוש.
לא האמנתי למראה עיניי.
והוא פשוט זינק מהמרפסת ורץ מערבה.
בערך 15 או 20 דקות מאוחר יותר היצור הזה חזר.
ועשה את אותו הדבר. הוא התחיל לסובב את ידית הדלת.
וברגע שהדלקתי את האור בחדר השינה, הוא ברח.
כך זה נמשך כל הלילה.
ואז, לבסוף, עם זריחת השמש,
אמרתי, "טוב. בואי נלך מסביב לבית".
בערך כאן היה החלק האחורי של חדר השינה של בתי,
וכאן גילינו טביעת רגל.
כ-47 ס"מ אורך וכ-10 ס"מ רוחב.
הוא יכול היה לעקור את הדלת ממקומה, אבל לא עשה זאת.
למה הוא ניסה להיכנס לבית? זו תעלומה בעיניי עד היום.
ברנדה גרה באזור שבו קרוב ל-30 אנשים דיווחו על אותה התרחשות.
אז אספנו צוות של שישה בחורים והגענו אל נהר סן חואן.
מצאנו ראיות של טביעות רגליים.
טביעת רגל באורך 53 ס"מ שמזהים בה את האצבעות,
וליצור הזה יש צעד באורך מטר וחצי.
כדי לעשות צעד באורך מטר וחצי, אני צריך לעשות שפאגאט.
הוא המשיך הלאה, הגיע לגדר תיל, ודילג מעליה.
בגדר התיל נתפסה קווצת שיער.
אספנו אותה כחלק מהחקירה.
כמה שערות, יחד.
כל השערות היו קצרות, אבל כללו את הקצה שלהן
וזה מה שצריך כדי לבצע בדיקת די-אן-איי.
ניתוח הדי-אן-איי היה אמור לגלות לנו
לאיזה מין או זן היצור הזה שייך,
אבל הדוח רק ציין שמדובר באוכל בשר בלתי מזוהה.
הוא לא מזוהה במאגר הנתונים של הדי-אן-איי,
ובמאגר הנתונים של הדי-אן-איי יש בעלי חיים מכל העולם.
אין הסבר לזה.
כשהתחלתי להתעניין בזה,
אמרתי, "נביא מצלמה ונתקין אותה".
אז התקנו את המצלמה לילה אחד מאחורי הבית שלנו.
ואכן צילמנו את מה שנראה לי כמו ביגפוט צעיר וקטן,
שהיה בערך בגובה כזה.
דמות שחורה קטנה.
אני לא יודעת אם הוא זחל אל הבריכה,
אבל זה נראה כאילו הוא עולה מתוך הקרקע,
הזדקף ואז נעמד בתנוחת זינוק ופתח בריצה מערבה.
חוץ מזה, יש לי כמה הקלטות קול.
ההקלטה של ברנדה האריס -
התחלתי לשמוע שאנשים שונים מהאזור
חוו גם הם מפגש עם ביגפוט בסביבה.
כאן עמדה מכלאת הסוסים.
הייתה לנו גדר
בערך בגובה הזה,
והיה גג מוצק מעליה.
שם בפינה ההיא נקרעו לוחות המכלאה.
זה הפח הגלי שכיסה את המכלאה.
אנחנו לא מסוגלים לקרוע את זה.
זה נקרע כמו נייר.
הוא אפילו עקר ושבר את כל אלה.
מדובר בפלדה כבדה.
ברנדה התעשתה.
היא הציבה מצלמות סביב המכלאה.
יש צללית שמגיעה אל קירות המכלאה,
רואים את הדמות הגבוהה הזאת עומדת שם.
לא ידענו מה זה, וזה ממש הפחיד אותנו.
אני רוצה שאנשים יהיו מודעים למה שמסתובב שם, שייזהרו,
כי אנחנו לא יודעים מה היצורים האלה מסוגלים לעשות.
באחת החקירות שלנו ראינו עקבות ביגפוט לאורך קילומטרים.
טביעות הרגל נפסקו
כאילו הוא זינק מפה לשמיים.
רבים מאמינים שלביגפוט יש כוחות רוחניים או משהו כזה,
שבעזרתם הם יכולים פשוט להיעלם.
הם אומרים לי, "ראיתי ביגפוט. צפיתי בו.
"עקבתי אחריו. ופתאום, הוא פשוט נעלם".
כשהתחלנו לקבל דיווחים על ביגפוט,
והדיווחים הלכו ונהיו תכופים יותר,
חלה עלייה דומה בתצפיות עב"מים.
מקרה עב"ם.
האזור הזה ממש ליד כביש 4.
מתברר שבמקום שבו אני עומד
מקור אור מעצם בלתי מזוהה שיגר אלומת אור מהאזור הזה.
שני סיפורי עב"ם מוזרים -
אנחנו חושדים שפעילות העב"מים
מופיעה על בסיס די קבוע.
רוב אנשי הנאוואחו יגידו שמדובר בתופעה נורמלית.
קרן אור כחולה -
כאן ראינו את האור.
בשדה הזה. -אור לבן.
הוא הגיע... הוא בקע מתוך משהו.
כשראית כאן לראשונה את קרני האור הישרות,
שחצו את השטח, זה היה בצד הזה של הגבעה.
זה היה ממש ארוך. בערך ככה.
כל זה נמשך משהו כמו עשר שניות.
יש לי מקרה נוסף, לא רחוק מכאן, מיום חמישי.
וואו!
אז זה כאן בסביבה.
אז בין שיש התאמה בין שני הדברים או לא...
אני מאמין שיש ביניהם קשר.
במסגרת ההגדרה "על-טבעי",
אחת התופעות הנפוצות היא מה שאנשים מכנים "כדור".
וכדורים מגיעים בכל הצורות והגדלים,
הצבעים וההתנהגויות.
הם פועלים במהירויות ובזוויות
שאנחנו יכולים רק לקוות שנוכל לשכפל אי פעם.
היה לנו מקרה של אישה צעירה שעובדת בעיר פלאגסטאף.
היא נוהגת לנסוע הביתה בחזרה לשמורה בכל לילה.
אני רוצה להישאר אנונימית, כי הרבה אנשים
תושבת אומת נאווחו, ראתה "כדור" -
נוטים לחשוב שאתה משוגע או לא להאמין למה שחווית.
נולדתי וגדלתי בשמורת נאוואחו.
כבר היו מקרים
שבהם אורות מוזרים נראו בשמים
די כדי שהתופעה תהיה ידועה בקהילה.
כשנסעתי הביתה מהעבודה,
השעה הייתה בערך 1:30 בלילה.
אין בתים, אין אורות,
אין כלי רכב אחרים על הכביש.
מדבר פתוח.
הבחנתי באור אדום בחוץ בצד של כיסא הנהג,
והוא עקב אחריי אולי דקה או שתיים.
זה לא השמיע שום קול.
הגעתי למקום בכביש שבו הייתה פנייה חדה,
אז נאלצתי להסיר את עיניי מהכדור האדום הזה.
הסתכלתי לשמאלי,
ועכשיו היה שם כדור גדול של אור לבן בוהק.
הוא כבר לא היה אדום.
פחדתי כי זה היה קרוב מאוד אליי.
לא ידעתי מה לעשות.
הבנתי שמה שזה לא יהיה,
ברור שזה מספיק אינטליגנטי כדי לעקוב אחריי.
זה היה מוזר.
זה נשאר לצידי למשך עוד כ-400 מטרים
ואז זינק קדימה.
במרחק כ-150 מטרים לפניי,
האור עצר בבת אחת
ואז זינק למעלה אל השמיים.
ברגע שזה המריא, הוא המשיך במסלול קשתי
ונראה כמו כוכב נופל.
זה היה כל כך מפחיד.
לא רציתי לראות את זה שוב.
בבוקר, כשהתעוררתי,
הייתה לי מיגרנה נוראית.
עד לאותו יום
מעולם לא הייתה לי מיגרנה.
היא יצרה איתי קשר כי אני גר באותה קהילה,
והיא ידעה שטיפלתי במקרים דומים.
יכולתי לראות שזה ערער אותה מאוד.
הסתובבנו סביב המכונית שלה עם המצפן,
וחיפשנו אנומליות מגנטיות.
גילינו שני אזורים עם מגנטיות חזקה.
אחד ממש מאחורי דלת הנהג על מסגרת החלון,
והשני ממש לפני הדלת הקדמית בצד הנוסע.
לו מתחת חוט בין שתי הנקודות,
הוא היה עובר דרך הנהג.
אז אנחנו חושבים שכשהדבר הזה ריחף לצד המכונית,
זה כנראה סרק או עשה משהו למכונית
שעבר דרכה וייתכן שגרם להשלכות גופניות.
מבחינת אותם אנשים שנתקלו בעצמם בגורם על-טבעי
או בתופעות העל-טבעיות האלה,
זו חוויה שהם לעולם לא ישכחו.
חקרנו המון עדויות על עב"מים,
אבל אחד המקרים המסקרנים ביותר קרה
לתושב השמורה שאינו משבט הנאוואחו, המתגורר ליד גריסווד.
גריסווד, אריזונה -
התגוררתי כעשר שנים בשמורת נאוואחו.
לימדתי אנגלית כשפה שנייה.
אז גרתי בגריסווד תחתית במשך כשנה.
הר סייטנס ביוט התנוסס באופק, אז ראיתי אותו בכל יום.
מדובר בהר שולחן.
הוא די שומם. אין עליו עצים.
כל לילה הייתי צריך לצאת להאכיל את הסוסים, כמובן.
לילה אחד, בדיוק עם שקיעת השמש, בדמדומים,
הופיע אור מוזר בשמיים ולכד את תשומת ליבי.
לא הצלחתי להבין מה זה.
כעבור כמה לילות,
אני רואה את האור המוזר הזה בשמיים מרחף מעל הר סייטנס ביוט,
סמוך מאוד למקום שבו הוא ריחף כמה לילות לפני כן.
זה הגיע ישר לכאן, ואז צנח למטה.
בצד הזה? מימין? -בצד הזה, כן.
היו לזה אורות אדומים.
אני לא יודע אם הם המשיכו גם מאחור אבל הם היו סדורים ככה.
כי ראו שהם מתעמעמים.
מה שראיתי היה ספינה גדולה.
ואז יצאו ממנה
מעין סלילי אור.
אבל הם נראו כמו דמעות שנושרות אל הקרקע.
האור בקע מתוך הספינה,
והסלילים,
אני לא יודע אם מדובר בספינות עב"ם קטנות,
אבל הם זהרו.
שבוע לאחר מכן,
אני רואה את זה שוב.
חשבתי, "אני חייב לצלם את זה כי זה יהיה מגניב".
לפי התמונות שהוא הראה לג'ון ולי,
אין ספק שהיה שם משהו.
יש מספיק ראיות ממה שהוא הראה לנו
ומהתקרית שהוא חווה
שהן בגדר ראיות יוצאות מן הכלל מנקודת מבט של חוקר.
איש מאנשי הנאוואחו שדיברתי איתם על כך, לא היה בהלם.
כולם אמרו, "אה, כן".
לא חשבתי שיש חייזרים. לא חשבתי שיש עב"מים.
אז הייתי מאוד סקפטי,
אבל אומת נאוואחו לימדה אותי
שיש דברים שאנחנו לא מבינים.
בכל הנוגע לעל-טבעי,
היסוד הזה כבר טבוע בתרבות הנאוואחו.
לבני הנוואחו עצמם, כעם, יש הרבה סיפורים
שעוברים מדור לדור על פעילות על-טבעית.
אם מסתכלים על הציורים והפטרוגליפים
על הקירות בקניוני רד רוק,
רואים את הדמויות הללו, בנות אלפי שנים.
ורואים ציורים של עב"מים.
האם זה מה שמכונה אנשים מכוכב אחר וחייזרים?
מתרחשים הרבה דברים,
אבל לא מדברים על זה
כי יש סטיגמה.
בקרב הדור המבוגר יותר,
עדיין יש מסורת המלמדת על כך
שיש דברים שיש עליהם טאבו, שלא מדברים עליהם.
כיוון שהדור הצעיר לא לומד את המסורות הללו באותה מידה,
הם פתוחים יותר לחוות דברים כאלה
ולשתף את המידע.
אחד מסוגי המקרים המפחידים ביותר שחקרנו
היה מקרה הסקינווקר האגדי של הנאוואחו.
רוב בני הנאוואחו שמעו על המונח סקינווקר.
ישות שיכולה לשנות צורה או להשתנות
מדמות אנושית לחיה.
הם יכולים לשנות צורה לזאב ערבות, לזאב,
או לכל דבר שעורו ברשותם.
אנשים סיפרו לי שראו אותם בשולי כבישים
כשהם בדמות אדם,
וצבועים בלבן,
כאילו לקחו ספוג, טבלו אותו בצבע לבן
ופיזרו באמצעותו כתמים על גופם.
והצבע נסדק,
ואפילו שיערם ארוך וצבוע.
אומרים שהם יכולים לרוץ במהירות של מכונית.
היצורים האלה מסוכנים...
וזה מפחיד.
אני יודע שסקינווקרים קיימים
כי ראיתי אותם במו עיניי.
פורט דפאיינס -
לפני שהתחלתי את הקריירה שלי באכיפת חוק,
הגעתי לשמורת נאוואחו.
ינואר 1986 -
בזמנו, גרתי ליד פורט דפאיינס.
לקחתי בהשאלה את המכונית של אחותי הגדולה והלכתי לקולנוע ערב אחד.
זה קרה בכביש הזה.
ראיתי משהו שרץ לצד המכונית שלי
בחלק הפנימי של הגדר שמאחורינו.
הוא קפץ מעל הגדר
והתקרב למרחק של כמטר מהצד השני של המכונית
ועמד בקצב הנסיעה המהיר שלי.
נסעתי במהירות 90 קמ"ש לפחות.
ככל שהאצתי, הוא עדיין רץ לצידי.
ליצור הזה הזה היה גוף של כלב גרייהאונד,
אבל הוא היה לבן מכף רגל ועד ראש.
גבו בצבץ מעבר לגובה חלון הדלת הקדמית.
היה לו פה מלא שיניים וראש כמו של כלב.
והיה לו חוטם ארוך.
מבטינו הצטלבו,
והעיניים שלו היו כאילו...
הן מאירות מבפנים.
בצבע כתום לוהט.
זה היה כאילו הוא רואה דרכי.
סחטתי את דוושת הגז.
נכנסתי אל שביל הגישה הביתה, זינקתי החוצה וברחתי פנימה.
אבא שלי עדיין היה ער אז סיפרתי לו מה ראיתי,
ואז הוא אמר לי,
"זה היה סקינווקר".
ראיתי את זה במו עיניי,
וידעתי שזה לא רק נדמה לי,
שזאת לא פנטזיה, זאת לא אגדה,
זה היה באמת
יצור הולך על ארבע.
זה היה אחד מאותם רגעים
שבהם הבנתי שהדברים האלה אמיתיים מאוד.
דודה שלי פנתה לעזרת שאמאן.
השאמאן אמר
שהעובדה שראיתי את היצור הזה רץ ליד המכונית קשור באופן כלשהו לכך
שמישהו רוצה לעולל משהו רע למשפחה שלנו.
המטרה היחידה שלשמה אנשים משתמשים בשינוי הצורה
היא פגיעה באחרים.
הם רוצים להזיק. הם ללא ספק רוצים להזיק.
לאור 31 שנות ניסיוני,
אני מבטיח לך שזה אמיתי,
ואני מבטיח לך שהיצורים האלה קטלניים.
במהלך הקריירה שלי, מעולם לא הרגשתי צורך בהגנה.
אבל כשהתחלנו לחקור את המקרים העל-טבעיים האלה,
המצב השתנה פתאום.
זה ראש חץ.
הוא עשוי מאובסידיאן שחור.
אובסידיאן בתרבות הנאוואחו הוא אחד הדברים שמספקים הגנה.
אם מזהים אנרגיה שלילית
או אנרגיה שגורמת אי נוחות,
יש דרכים להתמודד עם זה.
אנרגיה שלילית עלולה להיצמד אלינו ולהצטבר.
אני מבעיר עלי ארז או מרווה.
העשן הזה מרחיק כל אנרגיה שלילית שעלולה להיות במקום.
ובמהלך השנים,
זה שימש כדי להגן עליי ולהנחות אותי בעבודה מול התופעות האלה.
אחד המקרים המעניינים ביותר ופוקחי העין
שחוויתי בקריירה שלי בתור פקח נאוואחו ריינג'רס...
היה מקרה של בית רדוף רוחות.
מדובר היה בבניין משרדים ממשלתי.
שמורת הופי -
וינדו רוק -
המקרה ההוא כלל כל מיני סוגים של תופעות.
העובדים אמרו, "אלוהים, יש פעילות מטורפת בבניין".
"דברים זזים, דברים מרחפים בחדר,
"דברים מתפוצצים, קולות".
הבניין המסוים הזה משנות ה-30
שימש פעם אפילו כחדר מתים.
אחת העובדות במקום
קיבלה שיחות חוזרות ונשנות לטלפון שלה
שוב ושוב.
ואיש לא ענה כשהיא ענתה.
וחברת הטלפונים
לא הצליחה לקבוע מאין הגיעו השיחות האלה.
בבניין היו שלוש קומות נפרדות.
אז בחקירה המסוימת ההיא,
הקמתי צוות של ארבעה אנשים כדי לבחון את התופעות האלה.
שמי טוני מילפורד, אנתוני מילפורד ג'וניור.
אני ממוצא נאוואחו, משבט הנאוואחו.
סטנלי פנה אליי כדי לעזור לו בחקירה.
קצת חששתי כי לא היה ספק שמדובר ברוח רפאים. בפולטרגייסט, כי הוא מזיז דברים.
ניגשנו לשם בסוף השבוע בסביבות השעה 21:00.
הייתי למטה.
פתאום כאן, לשמאלי,
שמעתי שני קולות מובחנים של גברים.
לא הצלחתי להבין מה הם אומרים זה לזה.
מייד לאחר מכן, נשמע צליל של מטבע נופל על הרצפה.
שאלתי, "נפל לכם מטבע? גם אתם שמעתם את זה?"
וכמובן, היה שם מטבע של רבע דולר. מאיפה הוא הגיע לשם?
מבחינתי, כחוקר, אני תמיד מטיל ספק במידה מסוימת.
ביקשתי מכולם שירוקנו את הכיסים שלהם
כדי לוודא שלאיש מהם אין מטבעות בכיסים.
וכמעט מייד,
כשנכנסנו לחדר הסמוך, נפל מטבע ויכולנו לראות אותו.
ובאותו רגע, נפל עוד אחד.
"שמעתם את זה? זה בצד השני שם!"
אז התחלנו לחשוב, "טוב, משהו קורה פה. למה זה קורה? מאיפה הם מגיעים?"
מטבע פגע בגבו של סטנלי.
והוא נזרק בכוח
והגיע מכיוון שכולנו פנינו אליו. ואתה שואל את עצמך, "מאיפה זה הגיע?"
אחר כך, היו מטבעות פשוט על השולחן.
חזרנו, והמטבעות נערמו מאליהם.
אלה המטבעות המקוריים
שהיו מעורבים במקרה
בחלל המשרדי ההוא.
היו 65 מטבעות בסך הכול.
כולם מטבעות אמריקאיים. כולם נפלו כך שהראש המוטבע עליהם כלפי מעלה.
הגעתי למסקנה שמדובר ברוח רפאים
שמודיעה לי: שים לב (גם: "הרם ראש"), אני כאן.
בעקבות החקירה, בלילה שלמוחרת,
אחד החוקרים, דסטי, היה כאן.
בזמן שישבנו כאן ועבדנו על המחשבים,
מטבע של רבע דולר נפל מאחוריי פה באמצע, על הרצפה.
דסטי קם עם מצלמה דיגיטלית.
הוא התחיל לצלם ברחבי הבית שלי.
ברגע שהוא עבר את סף חדר השינה שלי,
חמישה מטבעות נפלו על ראשו
וממנו אל הרצפה.
ידענו שפעילות המטבעות שהייתה מעורבת בחקירה
עקבה אחרינו אל הבית שלי.
שוב ושוב, כאן בבית שלי, הם נחתו עם הראש המוטבע כלפי מעלה.
ברוב העמים וברוב התרבויות מאמינים ברעיון
לפיו לכולנו יש כוח חיים או אנרגיה או נשמה בתוכנו.
וכשאנחנו מתים, כוח החיים הזה נוטש אותנו.
כשהוא נוטש את הגוף שלנו, הוא עובר למקום אחר.
ולפעמים,
אנחנו רואים את התוצאה של הניסיון של האנרגיות הללו לחשוף את עצמן.
מקרה חדר השינה -
המטבעות היו באמת המפתח שפתח לי את הראש
לקבל את העובדה שיש בסיס משותף
לכל האירועים העל-טבעיים האלה.
אחד הדברים שגילינו הוא שבין כל התופעות העל-טבעיות האלה
אפשר לקשר באמצעות רעיון
העולמות המרובים או השערים הממדיים.
אז ברור שהמטבעות הגיעו ממקום אחר.
הם הופיעו בעולם הפיזי שלנו, ואני הייתי עד לכך.
מדובר בממדים אחרים.
ובממדים האחרים הללו יש יצורים כמו ביגפוט,
יש עב"מים,
ומפעם לפעם הם עוברים לעולם הפיזי שלנו.
ואם מסתכלים על סיפורי הבריאה של בני הנאוואחו,
זה די מתאים.
בתרבות הנאוואחו,
התיאוריה הזו מתפרסת עד לתחילת הזמן,
מה שהם מכנים "ההתהוות".
בהתהוות, בני הנאוואחו הגיעו דרך כמה עולמות שונים.
הם אומרים שיש חור בשמיים,
והם מטפסים דרך החור הזה.
זה, בעיניי, תיאור דומה באופן מחשיד מאוד
לשער ממדי כלשהו שדרכו הם הגיעו לעולם הזה.
ואולי השערים האלה עדיין קיימים? אנחנו לא רואים אותם.
אנחנו לא יודעים איפה הם,
אבל ייתכן מאוד שהם עדיין כאן.
החקירות העל-טבעיות
מהוות פחות מ-1%
מכל שאר הפעילות שלנו כפקחי נאוואחו ריינג'רס.
אבל כשהן התרחשו, הן היו משמעותיות מאוד.
המקרים האלה מדהימים.
עברו עשר שנים מאז פרשתי.
אני מתגעגע לחקירות האלה, לעבודה הזאת.
אני כבר לא עובד במחלקה ההיא,
אבל לא אפסיק לעזור לאנשים,
במיוחד לאנשים שחיים בפחד.
אנחנו תמיד מחפשים תשובות, לא משנה עד כמה הן עלולות להיראות מטורפות.
יש ביקום ובעולמנו הרבה יותר ממה שנמצא כאן לנגד עינינו.
רק התחלנו לגרד את פני השטח.
אם נתקלת בתופעה על-טבעית, -
ניתן לפנות לאתר UNSOLVED.COM -