A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Folyton azt kérdezik tőlünk, hiszünk-e a Nagylábúban.
Hiszünk-e az ufókban?
Vagy a navahó varázslatban?
Nem szívesen használjuk a „hinni” szót.
Az azt jelenti, hogy elfogadjuk valaminek a létezését,
amire nincs bizonyítékunk.
A tudomány talán azt mondja az ilyesmire: „Ez lehetetlen. Csak kitaláció.”
De ezek megtörténtek, csak nincs rájuk magyarázat.
Az emberek szkeptikusak a munkánkat illetően.
Ez persze nem lep meg minket.
Csak annyit tudok mondani nekik, hogy ők nem voltak ott.
Nem látták, amit én láttam.
2000-BEN MEGBÍZTAK KÉT NAVAHÓ VADŐRT, HOGY VIZSGÁLJÁK KI
A PARANORMÁLIS JELENSÉGEKRŐL ÉRKEZETT BEJELENTÉSEKET A REZERVÁTUMBAN.
A KÖVETKEZŐ TÖRTÉNETEK AZ Ő ÜGYIRATAIKBÓL SZÁRMAZNAK.
Van valami varázslatos a navahó rezervátumban.
A navahó rezervátum területe 70 000 négyzetkilométer.
Nagyjából akkora, mint Nyugat-Virginia.
Valószínűleg jártam már olyan helyeken, ahol korábban senki.
Ezt nehéz felfogni és elképzelni.
Azok a hatalmas, messzi területek, mintha a végtelenségbe nyúlnának.
A navahó rezervátumban
a navahó rendőrség gondoskodik a közbiztonságról
a közösségeinkben.
És a navahó vadőrök védelmet biztosítanak
a rezervátum összes természeti erőforrása számára,
a nemzeti parkok vadőreihez hasonlóan.
A navahó vadőrök szolgálata 1957-ben alakult meg.
A navahó vadőrök többek között
az erdőtüzektől sújtott területeken dolgoznak és evakuálják a lakosokat.
Mentési műveleteket is végzünk.
Kötéllel leereszkedünk egy sziklafalon, hogy kimentsünk valakit, aki ott ragadt.
Visszagondolva, amikor navahó vadőr akartam lenni,
számomra ez egy exkluzív klubnak tűnt.
Erős kisugárzásuk volt,
és emlékszem, hogy közéjük akartam tartozni.
Valamikor 1989-ben ismertem meg Stant,
és elég sokszor dolgoztunk együtt.
A vadonban végzett műveletek kommandós társparancsnokai voltunk.
Elég jól megismertük egymást.
Testvérként tekintettünk egymásra.
2000-ben a vadőrök parancsnoka behívott mindannyiunkat egy megbeszélésre.
Panaszt nyújtottak be a hivatalunk ellen,
mert nem nyomoztunk ki egy Nagylábú-ügyet.
Az Egyesült Államokban jelenleg nincsen bevett módszere
az ilyen paranormális esetek kinyomozásának.
Ez nem része a rendszernek, ezért nem foglalkoznak vele.
Azonban vannak emberek,
akiket halálra rémített, amit átéltek, akármi is legyen az.
A vadőrök parancsnoka azt mondta,
ezentúl kinyomozzuk az ilyen ügyeket.
Odafordult hozzám és Stanhez.
„Ti ketten fogtok a kiemelt ügyeken dolgozni.”
Voltak olyan navahó vadőrök,
akik nem voltak hajlandók az ilyen ügyek közelébe menni.
Egyszerűen azért, mert a navahó kultúrában
tabu foglalkozni ezekkel, vagy beszélni róluk.
Azért Jont és engem választottak, mert egyszerre két világban nőttünk fel.
Stan Oklahomában született, ott nőtt fel,
én pedig Los Angelesben.
Részben navahók vagyunk,
de nem vallottuk azokat a régi hiedelmeket,
amiket sok más navahó vallott az ilyen jelenségek kapcsán.
Rögtön arra gondoltam: „Egek! Ez olyan lesz, mint az X-akták.”
NAVAHÓ REZERVÁTUM
Az egyik első ügy, amin dolgoztunk,
a San Juan folyó mentén történt,
ahol több mint harmincan jelentették, hogy látták a Nagylábút,
ami nagyon szokatlan.
Itt kezdődött a nyomozás.
Mi történt ma reggel?
Azon az országúton jöttem, és azt hittem, hogy valaki stoppol.
De amikor közelebb értem, láttam, hogy nem ember.
Nagyon magas volt és szőrös... Az egész testét szőr borította,
az arcvonásait sem láttam tőle.
Kikérdeztük a szemtanúkat,
és sok rémült emberrel beszéltünk,
akiknek fogalmuk sem volt, hogy mi történt.
Láttak valami teljesen szokatlan dolgot, és válaszokat akartak.
Az egyik unokám ott látta.
Egy... Nem is tudom. Egy nagydarab, szörnyen magas...
Nem akarok egyedül odamenni.
Végeztünk már hasonló nyomozásokat.
EGY SZEMTANÚ VALLOMÁSA A NAGYLÁBÚRÓL
Érkezett olyan bejelentés, hogy a Nagylábú belépett egy karámba,
felkapott pár bárányt,
aztán újra átlépte a kerítést, és elsétált velük.
Láttunk olyan bárányt, ami konkrétan abba halt bele,
hogy letépték a hátáról gyapjút.
Mintha a nyakánál fogva egyszerűen csak megnyúzták volna.
Te szent ég!
Képtelenség
így berepeszteni.
- Ehhez jó nagy ököl kell. - Igen.
Miután kikérdeztük a folyó mentén élőket,
világossá vált, hogy egy ideje már tart ez a jelenség.
A leírások alapján a Nagylábú sokkal magasabb az embernél,
nagyjából 2-2,5 méteres.
Nagyon izmos.
Széles a válla.
Masszív a testfelépítése.
Élesek a szemfogai.
Bűzlik, mint egy ázott kutya.
Egy nagy, magas, szőrös vadállat.
Akkoriban hallottam Brenda Harris nevét.
A San Juan folyó mentén lakott.
Régen itt éltünk.
A mobilházunk itt állt.
És itt láttuk párszor a Nagylábút.
Nyáron történt. Minden ablak nyitva volt a hálóban
és a nappaliban is.
A férjem 22:30-kor elment dolgozni,
éjszakai műszakos volt.
Körülbelül 30 perccel később
hallottam, ahogy egy megtermett valami felsétál a tornácra.
Aztán láttuk, hogy valami rángatni kezdte a kilincset.
Kinyitottam a zárat.
Amikor kattant, hallottam, hogy az az izé elengedte a kilincset.
Nagyon féltem.
Kinyitottam az ajtót,
és ez a valami ott állt előttem.
Arra gondoltam: „Azta!
Ez nem lehet az, amire gondolok.
Milyen hatalmas!”
Fekete volt, magas, az egész testét szőr borította,
és nem volt túl izmos. Egy kicsit véznának tűnt.
Nem hittem a szememnek.
Aztán lerohant a verandáról, és nyugat felé szaladt.
Olyan 15-20 perc múlva az az izé megint visszajött.
Ugyanazt csinálta. Megpróbálta eltekerni a kilincset.
Amint felkapcsoltam a lámpát a hálóban, elment.
Ez ment egész éjjel.
Aztán végül, amikor már hajnalodott,
úgy döntöttem, körbejárom a házat.
Nagyjából eddig tartott a lányom hálószobája,
és itt találtunk egy lábnyomot.
Körülbelül 45 centi hosszú és 10 centi széles volt.
Ki tudta volna tépni az ajtót, de nem tette.
Miért próbált bejutni a házba? A mai napig nem értem.
Brenda olyan környéken él,
ahol közel 30 másik ember tett hasonló bejelentést.
Szóval egy hatfős csapattal elindultunk a San Juan folyó mentén.
Szereztünk bizonyítékot a lábnyomáról.
Találtunk egy 53 centis lábnyomot, lábujjakkal együtt.
És másfél méteres léptei voltak.
Ha én akkorát akarnék lépni, spárgáznom kéne.
A léptek egy szögesdrót kerítésig vezettek, és a túloldalán folytatódtak.
A kerítésen, a szögesdróton fennakadt egy szőrcsomó,
amit a nyomozás részeként begyűjtöttünk.
Több szőrszál egy csomóban.
Kicsi szőrszálak voltak, de volt rajtuk szőrtüsző,
ami a DNS-vizsgálathoz szükséges.
A DNS-elemzés képes megmondani,
hogy egy szőrszál milyen fajhoz vagy nagyobb fajcsoporthoz tartozik,
de a jelentésben csak annyi állt: ismeretlen ragadozó.
Nem tudták beazonosítani a DNS-adatbázis alapján,
ami mindenféle állat DNS-ét tartalmazza, a világ minden tájáról.
Erre nincs magyarázat.
Amikor elkezdtem érdeklődni a téma iránt,
kitaláltam, hogy szereljünk fel egy kamerát.
Szóval egy este felraktunk egy kamerát a házunk mögé.
Felvett valamit, ami nekem egy kicsi, fiatal Nagylábúnak tűnt.
Nagyjából ilyen magas volt.
Egy kicsi fekete alak.
Nem tudom, hogy elkúszott-e addig, ahol a medence volt,
de úgy nézett ki, mintha a földből bújt volna elő.
Ott állt, futásra készen, aztán elrohant nyugat felé.
Ezenkívül hangokat is felvettem.
BRENDA HARRIS FELVÉTELE
Aztán hallottam, hogy különböző emberek a környéken
szintén látták vagy hallották a Nagylábút.
Itt állt a lókarám.
A kerítéslapok egymásra voltak pakolva,
nagyjából addig értek,
és tömör tető volt felettük.
És ott, abban a sarokban tépték le a fémpaneleket.
Ilyen bádoglemezekkel vettük körbe a lókarámot.
Ezt ember nem tudja széttépni.
De darabokra volt szakítva, mint egy papírlap.
Ezeket is darabokra tépte.
Ez acélból van.
Brenda eljött hozzánk. Kamerákat rakott fel a lókarám körül.
Látszik valaminek az árnyéka a karám oldalán,
mintha egy magas alak állna ott.
Nem tudtuk, hogy mi az, ami megrémített minket.
Azt akarom, hogy mások is tudják, és vigyázzanak,
mert nem tudjuk, hogy mire képesek ezek a lények.
Az egyik nyomozás során kilométereken át követtük a Nagylábú nyomait.
Egyszer csak nem volt több lábnyom, mintha felugrott volna az égbe.
Sokan úgy tartják, hogy a Nagylábúnak valamiféle természetfeletti ereje van,
és képes köddé válni.
Azt mondják: „Láttam a Nagylábút, megfigyeltem,
követtem, aztán egyszer csak eltűnt.”
Elkezdtünk bejelentéseket kapni a Nagylábúról,
és ahogy egyre több bejelentést érkezett,
azzal egy időben az ufóészlelések száma is növekedett.
Ufóészlelés esete.
Nem messze vagyunk a 4-es országúttól.
Úgy tűnik, hogy ezen a helyen, ahol állok,
egy azonosítatlan tárgy fénysugarat bocsátott ki magából.
RÉMISZTŐ UFÓTÖRTÉNETEK
Arra gyanakszunk, hogy az ufótevékenységek
elég rendszeresek errefelé.
A legtöbb navahó számára szinte hétköznapivá vált.
Itt láttuk a fényt.
- A mezőn. - Fehér volt.
Onnan jött... Valahonnan onnan jött a fény.
Amikor először feltűntek a fények, az egyenes fénysugarak,
ott keresztben, a dombnak ezen az oldalán voltak.
Nagyon hosszú volt. Nagyjából ilyen hosszú.
Az egész talán tíz másodpercig tartott.
Egy másik eset is történt, nem messze innen, csütörtökön.
Azta! Szóval valahol errefelé van.
Szóval nem tudom, hogy a két ügy kapcsolódik-e,
de szerintem közük lehet egymáshoz.
Ha paranormális dolgokról van szó,
az egyik leggyakoribb jelenségnek az úgynevezett gömbök számítanak.
És a gömböknek különféle alakjuk, méretük
és színük lehet, és mind máshogy viselkednek.
Akkora sebességgel és olyan szögben tudnak mozogni,
ami számunkra képtelenségnek tűnik.
NAVAHÓ REZERVÁTUM
Az egyik esetet egy fiatal nő jelentette, aki Flagstaffben dolgozott.
Minden este visszaautózott a rezervátumba.
Szeretnék névtelen maradni, mert nagyon sokan hajlamosak
őrültnek nézni az embert.
Sokan nem hiszik el, hogy valóban megtörtént, amit mondasz.
A navahó rezervátumban születtem és nőttem fel.
Több olyan eset is volt,
amikor különös fényeket láttak az égen,
szóval a közösség már ismerte ezt a jelenséget.
Épp hazafelé vezettem,
nagyjából hajnali fél kettő volt.
Nem voltak arra házak, se közvilágítás.
Nem láttam más járművet az úton.
Kietlen pusztaság volt.
Észrevettem egy piros fényt a vezetői oldalon.
Nagyjából egy-két percig követett.
Nem adott ki semmilyen hangot.
Ahhoz a részhez értem az úton, ahol egy éles kanyar van,
szóval le kellett vennem a szememet a piros gömbről.
Balra néztem,
és akkor már egy nagy, erősen világító fehér gömböt láttam.
Már nem piros volt.
Féltem, mert nagyon közel volt hozzám.
Nem tudtam, mit tegyek.
Rájöttem, hogy bármi is az,
nyilvánvalóan elég intelligens ahhoz, hogy kövessen.
Különös volt.
Nagyjából fél kilométeren át követett,
aztán előre száguldott.
Alig 150 méterre tőlem hirtelen megállt,
aztán gyorsan felemelkedett az égbe.
Amikor felért, átívelt az égen, és úgy nézett ki, mint egy hullócsillag.
Nagyon rémisztő volt.
Nem akartam újra látni.
Másnap reggel, amikor felébredtem,
olyan durva migrénem volt, mint még soha.
Azelőtt sohasem volt migrénem.
Felkeresett, mert egy közösségben élünk,
és tudta, hogy ilyen ügyekkel foglalkozom.
Láttam rajta, hogy eléggé megrémült.
Körbementünk az autója körül egy iránytűvel,
és mágneses anomáliákat kerestünk.
A vizsgálat közben két ponton nagyon erős mágnesességet tapasztaltunk.
Az egyik közvetlenül a vezetői oldal ajtaja mögött volt,
a másik pedig az anyósülés ajtaja előtt.
Ha egy egyenes vonallal összekötjük ezt a két pontot,
a vonal átmegy a vezetőn.
Szóval úgy véljük, hogy miközben ez a valami az autó mellett repült,
valószínűleg szkennelte a járművet, vagy valami hasonló dolgot csinált vele,
ami keresztülment a vezetőn, és talán fizikai hatást gyakorolt rá.
Azok az emberek,
akik első kézből tapasztalják az ilyen természetfeletti
vagy paranormális jelenségeket,
sosem felejtik el őket.
Rengeteg ufóészlelés kapcsán végeztünk nyomozást,
de az egyik legérdekesebb eset
a rezervátum egyik nem navahó lakójával történt, Greasewood közelében.
NAVAHÓ REZERVÁTUM
Nagyjából tíz évig éltem a navahó rezervátumban.
Angolt tanítottam.
Amikor az eset történt, körülbelül egy éve éltem Greasewoodban.
Minden egyes nap láttam a Sátán-dombot a távolban.
Egy lapos fennsíkról van szó.
Elég kopár, nincsenek rajta fák.
Minden este ki kellett mennem, hogy megetessem a lovakat.
Egyik este, alkonyatkor, amikor a nap épp lemenőben volt,
egy különös fényre lettem figyelmes az égen.
Nem tudtam rájönni, mi lehet az.
Pár nappal később
a Sátán-domb felett láttam lebegni azt a különös fényt este,
közel ahhoz a helyhez, ahol pár nappal korábban láttam.
Keresztüljött itt, aztán leereszkedett.
- A jobb oldalon? - Ezen az oldalon, igen.
Piros lámpák voltak rajta.
Nem tudom, hogy körbeértek-e, de így nézett ki.
Egyre kisebbnek látszottak.
Egy nagy hajót láttam.
És abból a hajóból
fénycsápok nyúltak ki.
Úgy néztek ki, mint a könnycseppek, amik lehullanak a földre.
A fény a hajó belsejéből jött,
és a csápok,
nem tudom, hogy kis ufóhajók voltak-e,
de ragyogtak.
Eltelt egy hét.
Újra láttam a hajót.
Arra gondoltam, hogy nagyon király lenne, ha le tudnám fotózni.
A fotókon, amiket Jon és én láttunk,
egyértelműen volt valami.
A konkrét bizonyítékok, amiket mutatott az esetek kapcsán,
rendkívül jelentősek voltak a nyomozás szempontjából.
A navahók, akikkel beszéltem erről, nem voltak ledöbbenve.
Azt mondták: „Ja, igen.”
Nem hittem a földönkívüliek
vagy az ufók létezésében.
Szóval nagyon szkeptikus voltam,
de a navahóktól megtanultam,
hogy vannak olyan dolgok a világban, amiket nem értünk.
A paranormális vagy természetfeletti dolgok
már eleve részei a navahó kultúrának.
A navahó kultúrában sok olyan történet öröklődik
generációról generációra, ami paranormális jelenségekről szól.
Ha megnézzük a képírásokat és a sziklarajzokat
a Red Rock Canyon szurdok falain,
több ezer éves ábrákat láthatunk.
Többek között ufórajzokat is találunk ott.
Ezek vajon földönkívülieket, vagy ahogy ők nevezik,
csillagembereket ábrázolnak?
Sok minden történik,
de senki sem beszél róluk,
mert ezeket a dolgokat stigma övezi.
Az idősebb generációk még mindig a hagyományos tanításokat követik,
és vannak olyan tabutémák, amikről nem beszélnek.
Mivel a fiatalabb generációk
már nem annyira a hagyományok szerint nevelkednek,
nyitottabbak arra, hogy átéljék az ilyen jelenségeket,
és beszéljenek róluk.
Az egyik legijesztőbb eset,
ami után nyomoztunk,
a legendás navahó bőrváltó esete volt.
A legtöbb navahó már hallotta a bőrváltó kifejezést.
Egy lény, ami képes alakot váltani,
és emberből állattá alakulni.
Át tudnak alakulni prérifarkassá, farkassá,
vagy bármi mássá, aminek megszerezték a bőrét.
Voltak, akik azt mondták, látták őket az utak mentén,
emberi alakban.
Fehérre vannak festve.
Mintha fehér festékbe mártanánk egy szivacsot,
és beborítanánk vele a testünket.
A festék meg van repedezve.
Hosszú a hajuk, és az is fehérre van festve.
Állítólag képesek lépést tartani egy autóval.
Ezek a lények veszélyesek...
és ijesztőek.
Tudom, hogy a bőrváltók léteznek,
mert én magam is láttam egyet.
NAVAHÓ REZERVÁTUM
Még a rendfenntartó pályafutásom előtt
beköltöztem a navahó rezervátumba.
1986. JANUÁR
Akkoriban Fort Defiance közelében laktam.
Egy este elkértem a nővérem kocsiját, és elmentem moziba.
Ezen az úton jöttem,
amikor megláttam valamit, ami a kocsim mellett szaladt,
azon a kerítésen belül, itt mögöttünk.
Átugrott a kerítésen,
és közeledett hozzám, kb. egy-másfél méterre volt a kocsimtól.
Lépést tudott tartani velem,
pedig legalább 90 km/h-val mentem.
Minél gyorsabban hajtottam, annál jobban rám tapadt.
Olyan volt a teste, mint egy agárnak,
de tetőtől talpig fehér volt.
A háta legalább az oldalsó ajtó ablakáig ért,
a szája tele volt fogakkal, és a kutyákéhoz hasonló fejformája volt.
Hosszúkás arca volt.
A szemébe néztem,
és olyan volt, mintha világított volna a szeme.
Élénk narancssárga volt.
Mintha egyenesen keresztülnézett volna rajtam.
Ráléptem a gázra.
A kocsifelhajtóig száguldottam, kiugrottam, és berohantam a házba.
Apám még ébren volt, és elmeséltem neki, mit láttam,
mire azt mondta:
„Egy bőrváltó volt.”
Amikor a saját szememmel láttam, és tudtam, hogy nem csak kitalációról,
képzelgésről vagy egy legendáról van szó,
hanem tényleg ott volt, és négykézláb rohant mellettem,
akkor döbbentem rá, hogy ezek a dolgok nagyon is valósak.
A nagynéném segítséget kért egy sámántól,
aki azt mondta,
az, hogy láttam ezt a lényt a kocsim mellett rohanni, azt jelenti,
hogy valaki ártani akar a családunknak.
Csak akkor váltanak alakot,
ha ártani akarnak valakinek.
Egyértelműen veszélyes, ártalmas lények.
A 31 év alatt szerzett tapasztalataim alapján
garantálni tudom, hogy ezek a lények léteznek,
és azt is, hogy halálosan veszélyesek.
A karrierem során sosem éreztem azt, hogy védelemre lenne szükségem.
De amikor elkezdtünk a paranormális jelenségek után nyomozni,
ez hirtelen megváltozott.
Ez egy nyílhegy.
Fekete obszidiánból van.
A navahó kultúrában az obszidián az egyik, ami képes megvédeni az embert.
Ha negatív energiát tapasztalunk,
vagy olyan energiát, amitől kényelmetlenül érezzük magad,
azt többféleképpen is kezelhetjük.
A negatív energia képes ránk tapadni és felgyülemleni.
Cédrusfa vagy zsálya égetésével tisztítom meg a környezetemet.
A füst elűz minden negatív energiát, ami esetlegesen jelen van.
Az évek során
ez a rituálé megvédett és utat mutatott az ilyen jelenségekkel nyomozása közben.
Az egyik legérdekesebb és legmegdöbbentőbb ügy,
amin navahó vadőrként dolgoztam,
egy kísértetjárás esete volt
egy kormányzati épületben.
Több különféle jelenséget tapasztaltunk az ügy során.
Az alkalmazottak azt mondták, furcsa dolgok történnek az épületben.
A dolgok maguktól mozogtak, átrepültek a szobán, felrobbantak.
Hangokat is hallottak.
Ezt az épületet, ami valamikor az 1930-as években épült,
egy ideig hullaháznak is használták.
Volt ott egy női alkalmazott,
akinek az íróasztalán folyton megcsörrent a telefon,
újra meg újra.
De amikor felvette, senki sem volt a vonalban.
A telefontársaság nem tudta kideríteni, honnan jönnek ezek a hívások.
Az épület háromszintes volt.
Szóval a nyomozás során
egy négyfős csapattal elmentünk, hátha mi is átéljük a jelenségeket.
A nevem Tony Milford, ifjabb Anthony Milford.
Navahó származású vagyok.
Stanley megkért, hogy segítsek a nyomozásban.
Egy kicsit féltem, mert egyértelműen kísértetjárás volt.
Valamilyen kopogó szellem lehetett, mert tárgyakat mozgatott.
Egy hétvégén mentünk be az épületbe, este kilenc körül.
Én a földszinten voltam.
Hirtelen itt, a bal oldalamon
két különböző férfihangot hallottam.
Nem tudtam kivenni, hogy mit mondanak egymásnak.
Közvetlenül azután hallottuk, ahogy egy érme leesik a padlóra.
Azt kérdeztem:
„Valaki elejtett egy érmét? Ti is hallottátok?”
És ott volt egy negyeddolláros a földön. Mégis honnan került oda?
Szerintem nyomozóként
az ember egy bizonyos fokig mindig szkeptikusan áll a dolgokhoz.
Mindenkit megkértem, hogy forgassa ki a zsebeit,
hogy lássam, senkinél sincsenek érmék.
És szinte rögtön utána, amint bementünk a szomszédos szobába,
láttuk, ahogy egy érme leesik a földre.
És utána még egy.
„Ezt is hallottátok? Ez ott van a túloldalon.”
Szóval egyetértettünk, hogy valami nem stimmel.
„Mi ez? Honnan kerülnek elő az érmék?”
Stanley hátát eltalálta az egyik érme.
Úgy repült, mintha valaki eldobta volna, teljes erőből,
mégpedig onnan, amerre mindannyian néztünk.
„Ez meg honnan jött?”
Később az egyik asztalon is láttunk pár érmét.
Amikor visszamentünk, az érmék oszlopokba voltak rendezve.
Ezek azok a pénzérmék,
amiket a nyomozás során összeszedtünk
abban az irodahelyiségben.
Összesen 65 érme volt ott.
Mindegyik amerikai pénzérme volt. Amikor leestek, mindig a fej volt felül.
Arra a következtetésre jutottam, hogy egy szellem volt,
aki közölni akarta velem,
hogy ott van.
A nyomozást követő estén
itt volt nálam az egyik nyomozó, Dusty.
Ahogy itt ültünk, és dolgoztunk a számítógépünkön,
egy negyeddolláros leesett a padló közepére, itt mögöttem.
Dusty felállt egy digitális kamerával a kezében.
Elkezdett fotózni a otthonomban.
Amikor átlépett a hálószobám küszöbén,
öt érme ráesett a fejére,
amik aztán leestek a földre.
Tudtuk, hogy ez a furcsa jelenség az érmékkel,
amit a nyomozás során tapasztaltunk,
az otthonomig követett minket.
Újra meg újra, itt az otthonomban is, amikor leestek, mindig a fej volt felül.
A legtöbb nép, a legtöbb kultúra úgy tartja,
hogy van bennünk valamiféle életerő,
energia vagy lélek.
És amikor meghalunk, az az életerő elhagy minket.
Távozik a testünkből valahová máshová.
És néha tapasztaljuk, ahogy ez az energia tudatni próbálja velünk, hogy jelen van.
OTTHON, HÁLÓSZOBA
Az érmék felnyitották a szememet annak kapcsán,
hogy ezeknek a különféle paranormális jelenségeknek
valamilyen módon mind közük van egymáshoz.
Arra jutottunk, hogy ezek a különféle jelenségek
mind összekapcsolhatók a multiverzum és a dimenziókapuk elméletével.
Az érmék nyilvánvalóan máshonnan jöttek.
Megjelentek a mi fizikai világunkban, amit a saját szememmel láttam.
Különböző dimenziók léteznek.
És ezekben a különféle dimenziókban olyan lények élnek,
mint a Nagylábú és az ufók,
akik időről időre átjönnek a mi fizikai világunkba.
És ha megnézzük a navahó teremtéstörténeteket,
passzol az elmélet.
A navahó kultúra eredetelmélete egészen az idők kezdetéig nyúlik vissza.
„Felbukkanásnak” nevezik.
A felbukkanás során a navahók több különféle világból érkeztek ide.
A legenda szerint az ég megnyílt,
és ők átmásztak a lyukon.
Ez számomra gyanúsan pontos leírása
valamiféle dimenziókapunak, amin keresztül átjöttek a világunkba.
És ha azok a kapuk még léteznek? Nem látjuk őket.
Nem tudjuk, hol keressük őket,
de lehetséges, hogy még mindig itt vannak.
A paranormális nyomozások
kevesebb mint 1%-át tették ki a munkánknak,
amit navahó vadőrökként végeztünk.
De amikor megtörténtek, nagy jelentőséggel bírtak.
Ezek az esetek lenyűgözőek.
Tíz éve mentem nyugdíjba.
Hiányzik a nyomozás, és az effajta munka.
Már nem dolgozom vadőrként,
de ettől még segíteni fogok az embereknek,
főleg azoknak, akik félelemben élnek.
Mindig válaszokat keresünk, akármekkora őrültségnek is tűnnek.
Sokkal több minden van az univerzumban
és a világunkban, mint amit az orrunk előtt látunk.
Ez csak a jéghegy csúcsa.
HA SZERETNÉ MEGOSZTANI A TAPASZTALATAIT EGY PARANORMÁLIS JELENSÉG KAPCSÁN,
LÁTOGASSON EL AZ UNSOLVED.COM WEBOLDALRA!
A feliratot fordította: Kiss Hajnalka