EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
De frågar oss alltid: "Tror ni på Bigfoot?"
Tror ni på ufon?
Eller navajo-häxkonst?"
Vi gillar inte att använda termen "tro",
för att tro är en troshandling
baserad på inga bevis.
Vetenskapen tittar på det och säger: "Det kan inte hända."
Att det är påhittat.
Men det hände och vi kan inte förklara det.
Folk har varit skeptiska till vårt arbete.
Det är vi beredda på.
Jag kan bara säga att de inte var där.
De såg inte det jag såg.
ÅR 2000 FICK TVÅ NAVAJO RANGERS I UPPDRAG
ATT UTREDA RAPPORTER OM PARANORMALA AKTIVITETER I RESERVATET.
FÖLJANDE REDOGÖRELSER ÄR FRÅN DERAS FALL.
Det är nåt magiskt med navajoreservatet.
Navajoreservatet är 70 000 kvadratkilometer,
ungefär lika stort som West Virginia.
Jag har troligen stått
där ingen annan har stått tidigare.
Det är svårt att ta in det och föreställa sig.
Att se vidderna i dessa avlägsna trakter,
de verkar oändliga.
I navajoreservatet
sköter Navajo-polisen den allmänna säkerheten
i våra samhällen.
Navajo Rangers står för upprätthållande och beskydd
av alla naturresurser i Navajo Nation,
liknande National Park Service Rangers.
Navajo Rangers bildades 1957.
Arbetet som Navajo Ranger
innebär att arbeta med skogsbränder och evakuering.
Vi genomför räddningsoperationer
hängande i ett rep från en klippa om natten,
på jakt efter nån som fastnat där.
Jag ville bli en Navajo Ranger
för att det var en exklusiv klubb.
De hade en närvaro
och jag minns att jag ville vara en del av den.
Jag träffade Stan, det måste ha varit ungefär 1989,
och vi började samarbeta en hel del.
Vi var SWAT-befälhavare för Backcountry Operations.
Vi lärde känna varandra väl.
Vi har adopterat varandra som bröder.
År 2000 kallade chefen in oss på ett möte
på grund av ett klagomål mot avdelningen
för underlåtenhet att utreda ett Bigfoot-fall.
I USA finns det i nuläget inga rutiner
för att utreda dessa paranormala fall.
Det är inte inbyggt i våra system. Så de ignoreras.
Men det finns människor
som är livrädda
på grund av det som hänt dem.
Och vår chef sa:
"Från och med nu kommer dessa fall att utredas."
Han vände sig till oss:
"Och ni två ska få de stora fallen."
Det fanns nog Navajo Rangers
som inte ville hålla på med såna fall.
Inom navajokulturen
är det tabu att hålla på med det och prata om det.
Jon och jag valdes ut för att vi växte upp i båda världarna.
Han föddes i Oklahoma och växte upp där.
Jag föddes i Los Angeles och växte upp där.
Vi har navajoblod,
men vi har inte de traditionella uppfattningar
som många navajo har gällande såna saker.
Jag tänkte: "Herregud.
Vi blir som Arkiv X."
Ett av de första fallen vi jobbade med
var uppe längs San Juan-floden.
Över 30 personer sa sig ha sett en Bigfoot där,
vilket är ovanligt.
Det var här utredningen inleddes.
Vad hände i morse?
Jag körde på motorvägen och trodde att jag såg en liftare.
När jag kom närmare såg jag att det inte var nån person.
Det var en lång kropp med hå... Den verkade med hår överallt,
för jag kunde inte se några ansiktsdrag.
Vi förhörde vittnen,
vi pratade med skräckslagna personer
som inte visste vad som hände.
De såg något väldigt ovanligt
och de ville ha svar.
Ett av mina barnbarn såg den där.
Det är en... Jag vet inte. Den är väldigt lång...
Jag vill inte gå hit ensam.
Vi har haft andra utredningar som liknar varandra.
BIGFOOT-VITTNESMÅL
Vi har fått rapporter om en Bigfoot som gått in i fållor
och tagit får,
och sedan har den gått iväg med dem.
Får har dödats
genom att ullen slits av ryggen på dem.
Som om man tagit dem i nacken och slitit av den.
Herregud!
Det är omöjligt
att göra det märket där.
- Det är en stor knoge. - Ja.
När vi förhörde folk längs floden
fick vi en känsla av att dessa händelser hade pågått ett tag.
Dessa Bigfoots beskrivs många gånger som mycket längre än en man,
omkring 210–245 centimeter.
Mycket muskulös.
Breda axlar.
Byggd som en stridsvagn.
Med huggtänder.
Den luktar som en blöt hund.
Det är en stor, enorm, hårig best.
Under den tiden hade jag hört namnet Brenda Harris.
Hon bodde vid San Juan-floden.
Det var här vi brukade bo.
Vi hade vår villavagn här.
Några av konfrontationerna skedde här.
Det var sommar. Jag hade alla sovrumsfönster öppna,
vardagsrumsfönstren var öppna.
Min man hade åkt till jobbet klockan 22:30.
Han jobbade nattskiftet.
Cirka 30 minuter senare
hörde jag nåt väldigt tungt gå ute på verandan.
Sedan ser vi dörrhandtaget vridas om.
Jag vred om låset.
När det klickade
kunde jag höra att den släppte dörrhandtaget.
Jag var jätterädd.
Jag öppnade dörren
och såg den stå framför mig.
Jag blev förstummad.
Det kan inte vara vad jag tror.
Den är enorm.
Den var svart, lång och täckt av hår,
inte särskilt muskulös.
Den var lite tufsig.
Jag kunde inte tro mina ögon.
Den sprang iväg från verandan och sprang åt väst.
Cirka 15, 20 minuter senare kom den tillbaka igen.
Och den gjorde samma sak. Den började vrida på dörrhandtaget.
Den stack när jag tände sovrumslampan.
Det pågick hela natten.
Och slutligen, i gryningen,
sa jag: "Vi går runt i huset."
Ungefär här låg min dotters sovrum,
och det var här vi hittade ett fotavtryck.
Lite över 46 cm långt och tio cm brett.
Den kunde ha slitit upp dörren, men det gjorde den inte.
Varför försökte den komma in? Det är ett mysterium för mig.
Brenda bor i ett område
med 30 personer som rapporterar samma aktivitet.
Vi tog med oss ett team på sex man och gick längs San Juan-floden.
Vi hittade fotspår.
Det finns ett spår som är 53 cm där man ser tårna,
och steglängden är 150 cm.
Jag skulle gå ner i splitt om jag tog såna kliv.
Stigen korsades av ett taggtrådsstängsel
där den klivit över.
Fast i taggtråden satt en hårtest,
och den tog vi som bevismaterial i utredningen.
Flera hårstrån som sitter ihop.
Håren var små men de hade hårsäckarna kvar,
vilket behövs för att undersöka för DNA.
Analysen skulle ha berättat
vilken art eller vilken grupp av arter den tillhörde,
men i rapporten stod det bara okänt rovdjur.
Det finns ingen identifikation för den i DNA-databasen,
och den databasen har djur från hela världen.
Det fanns ingen förklaring.
När jag började bli intresserad av det
sa jag: "Vi sätter upp en kamera."
Så vi satte upp kameran en natt bakom vårt hem.
På filmen tycker jag att man kan se en ung Bigfoot,
som nog är så här hög.
Det är en svart figur.
Jag vet inte om den kröp till poolen,
men den ser ut att komma upp ur marken.
Den reser sig och springer västerut.
Jag har också några ljud.
BRENDA HARRIS INSPELNING
Jag hörde att olika människor i området
också hade stött på denna Bigfoot.
Här stod hästfållan.
Vårat staket var staplat
så här högt.
Vi hade ett solitt tak på toppen.
Där i hörnet hade panelerna slitits av.
Det här är korrugerad plåt som täckte hästfållan.
Vi kan inte slita sönder den.
Den är som sönderrivet papper.
Han slet sönder alla dessa. Han bröt av alla dessa.
Det här är tungt stål.
Brenda kom ner.
Hon satte upp kameror runt hästfållan.
Det finns en silhuett som träffar sidan av fållan,
och man ser en lång figur stå där.
Vi visste inte vad det var och det skrämde oss.
Folk ska vara medvetna om vad som finns där ute, vara försiktiga,
för vi vet inte vad de här sakerna kan göra.
Under en av våra utredningar spårade vi Bigfoot i flera kilometer.
Spåren tog plötsligt slut,
som om den bara ryckts upp i himlen.
Många tror att Bigfoot har andliga krafter eller nåt,
så att de kan försvinna.
De sa: "Jag har sett en Bigfoot. Jag tittade på den.
Jag följde den. Plötsligt försvann den."
När vi började få rapporter om Bigfoot
och rapporterna började öka,
skedde en liknande ökning av ufo-observationer.
UFO-fall.
Det här är ett område vid Highway Route 4.
På platsen där jag står
ska ett oidentifierat föremåls ljuskälla strålat ljus från området.
KUSLIGA UFO-HISTORIER
Vi misstänker att ufo-aktiviteten
att de kommer regelbundet.
De flesta navajo säger att det är en normal sak.
Det var här vi såg ljuset.
- Fältet. - Ett vitt ljus.
Det strålade från nåt.
När du först såg dem här, ljusen, de raka ljusen,
rakt över, det var på den här sidan av kullen.
Det var väldigt långt. Antagligen så.
Allt varade i kanske tio sekunder?
Jag har ett annat fall, inte långt härifrån, på torsdag.
Oj!
Så det är här.
Oavsett om det finns något samband,
men jag tror att de hör ihop på nåt sätt.
När man hör ordet "paranormalt",
är det vanligt med fenomenet ljusklot.
Kloten finns i olika former och storlekar
och färger och beteenden.
De rör sig i hastigheter och vinklar
som vi inte ens kan kopiera.
Vi hade ett fall med en ung kvinna som jobbade i Flagstaff.
Hon körde hem till reservatet varje kväll.
Jag vill vara anonym för många människor
tror att man är galen,
eller så tror de inte på det man har upplevt.
Jag föddes och växte upp i navajoreservatet.
Det hade funnits tillfällen
då konstiga ljus hade setts i skyn tillräckligt ofta
för att det skulle vara känt i samhället.
Jag körde hem från jobbet,
klockan var 01:30 på natten.
Det fanns inga hus, inga lampor,
inga andra fordon på vägen.
Det är en öken.
Jag såg ett rött ljus på förarsidan,
det följde efter mig i en minut eller två.
Det gav aldrig ifrån sig något ljud.
Jag nådde en punkt på vägen där den gjorde en skarp kurva,
så jag fick släppa bollen med blicken.
Jag såg till vänster,
och det fanns en stor boll där, och det var ett starkt vitt ljus.
Den var inte längre röd.
Jag var rädd eftersom den var väldigt nära mig.
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag insåg att vad det än var,
var det intelligent nog för att följa mig.
Det är konstigt.
Den höll sig bredvid mig i 400 meter
innan den sköt iväg framåt.
Mindre än 150 meter framför mig
stannade den plötsligt
och sköt rakt upp i himlen.
När den väl stigit upp i skyn for den över himlen
och den såg ut som ett stjärnfall.
Det var så skrämmande.
Jag ville inte se den igen.
På morgonen när jag vaknade
hade jag den värsta migrän jag nånsin haft.
Fram till dess
hade jag aldrig haft migrän.
Hon kontaktade mig för att jag bor i samma samhälle
och hon visste att jag hanterade sådana fall.
Det märktes att hon var skakad.
Vi gick runt hennes fordon med kompassen
och letade efter magnetiska avvikelser.
Vi hittade två områden med intensiv magnetisk dragningskraft.
Ett var precis bakom förardörren på karmen,
och det andra framför passagerardörren.
Om man tog ett snöre och band det mellan båda punkterna,
så gick det rakt genom föraren.
Vi tror att när den här saken flög vid sidan av fordonet,
måste den ha skannat eller gjort något mot det fordonet
som gick igenom henne och kan ha orsakat en fysisk reaktion.
För de personer
som har upplevt övernaturliga saker
eller paranormala fenomen,
det är något de aldrig glömmer.
Vi undersökte många ufo-observationer,
men ett fascinerande fall inträffade
med en person som inte var navajo som bodde i reservatet nära Greasewood.
Jag tillbringade nog tio år i navajoreservatet.
Undervisade i engelska som andraspråk.
Jag hade bott i nedre Greasewood i ungefär ett år.
Satan Butte syntes på avstånd, så jag såg det varje dag.
Det är ett platåberg.
Det är ganska kargt. Det finns inga träd.
Varje kväll gick jag ut och matade hästarna.
En kväll när solen gick ner, precis i skymningen
fångade ett märkligt ljus min uppmärksamhet.
Jag förstod inte vad det var.
Några kvällar senare
såg jag ett märkligt ljus som svävade ovanför Satan Butte,
väldigt nära platsen där det svävat några nätter tidigare.
Det kom rakt över och sen sjönk det ner.
-På den här sidan? Till höger? - På den här sidan.
Det har röda ljus.
Jag vet inte om de går runt, men de... Det går så här.
Man kan se dem avta.
Det jag såg var ett stort skepp.
Och ut från det
kom slingor av ljus.
Men de såg ut som tårar när de föll till jorden.
Ljuset kom inifrån skeppet,
och slingorna...
Jag vet inte om det var små ufon,
men de glödde.
Spola framåt en vecka.
Jag såg det igen.
Jag tänkte: "Jag måste ta en bild,
för det vore så coolt."
På bilderna som Jon och jag fick se
fanns det definitivt något.
Bevisen som han gav oss
och händelserna han var med om,
det är helt enastående för en utredare.
Ingen av de navajo jag pratade med blev chockade.
Alla sa: "Åh, ja."
Jag trodde inte på utomjordingar.
Jag trodde inte på ufon.
Så jag var väldigt skeptisk,
men navajofolket lärde mig
att det finns saker där ute som vi inte förstår.
När det gäller det paranormala eller det övernaturliga,
så finns det elementet redan inom navajokulturen.
Navajofolket har många historier
som går från generation till generation om övernaturlig aktivitet.
Om man tittar på piktogram och hällristningar
på väggarna i Red Rock Canyon
ser man bilder som är tusentals år gamla.
Och man ser bilder på ufon.
Är det här det som kallas stjärnmänniskor
och utomjordiska varelser?
Det är mycket som händer,
men man pratar inte om det
på grund av stigmat.
De äldre generationerna
har fortfarande traditionella läror
om saker som är tabu som man inte pratar om.
De yngre generationerna lär sig inte lika mycket av traditionerna,
så de är mer öppna för att uppleva sånt
och dela information.
De mest skrämmande fallen
vi har undersökt
handlar om legendariska skinwalkers inom navajokulturen.
De flesta navajo har hört termen skinwalker.
En enhet som kan skifta skepnad eller förändra form
från en mänsklig form till ett djur.
De kan byta form till en prärievarg, till en varg,
till allt de har skinn från.
Folk har sagt att de har sett dem på vägarna
när de var i mänsklig form,
och de är målade vita.
Som om du tar en svamp och doppar i vit färg
och trycker med den över hela kroppen.
Färgen spricker upp
och även håret är långt och målat.
De säger att de kan springa lika fort en bil kan köra.
De är farliga...
...och skrämmande.
Jag vet att dessa skinwalkers finns
för att jag har upplevt det själv.
Före min karriär inom brottsbekämpning
bodde jag i navajoreservatet.
På den tiden bodde jag nära Fort Defiance.
Jag lånade min systers bil och åkte på bio en kväll.
Och det var på den vägen
som jag hade något som sprang ikapp med min bil
på insidan av staketet bakom oss.
Den hoppade över staketet
och kom inom 90–120 cm från passagerarsidan av min bil,
och den hängde med i motorvägsfart.
Jag körde minst 90 km i timmen.
Ju mer jag accelererade, desto mer var den där med mig.
Den hade en kropp som en vinthund,
men den var helt vit.
Ryggen var åtminstone över dörrsidan.
Den hade munnen full av tänder. Den hade ett hundformat huvud.
Den hade en lång nos.
Våra blickar möttes
och ögonen var...
De var självlysande.
En eldig orange.
Det var som om den såg rakt igenom mig.
Jag trampade gasen i botten.
Jag sladdade in på uppfarten, hoppade ut och sprang in.
Pappa var fortfarande vaken och jag förklarade vad jag hade sett,
och då sa han:
"Det är en skinwalker."
Att se det med egna ögon
och veta att det inte var påhittat,
det var inte fantasi, inte legender.
Det här var en verklig
form som sprang på alla fyra.
Det var då
jag insåg att de här sakerna är verkliga.
Min faster sökte hjälp av en medicinman.
Medicinmannen sa
att det faktum att jag sett den var knutet till
att nån försökte skada vår familj.
Enda anledningen till att folk byter skepnad
är för att skada andra.
De vill definitivt skada andra.
Med min erfarenhet efter 31 års arbete,
kan jag garantera att det här är verkligt,
och jag kan garantera att de är dödliga.
Jag har aldrig känt att jag behövt skydd under hela min karriär.
Men när vi började med dessa paranormala utredningar
förändrades det plötsligt.
Det här är en pilspets.
Den är gjord av svart obsidian.
I navajokulturen är obsidian en av de saker som kan skydda dig.
Om du uppfattar en negativ energi
eller en energi som du inte är bekväm med,
finns det sätt att hantera det.
Negativ energi kan fästa vid oss och ackumuleras.
Jag bränner ceder eller salvia som skyddseld.
Röken
tar bort all negativ energi.
Under årens lopp
har den skyddat mig och väglett mig när jag arbetat med såna fenomen.
Ett av de mest intressanta och tankeväckande fallen
som jag upplevt under min karriär som Navajo Ranger...
...var en hemsökelse
som innefattade en regeringsbyggnad.
Fallet innefattade många olika fenomen.
Anställda sa: "Det är mycket aktivitet i byggnaden.
Saker rör sig, saker flyger genom rummet,
saker exploderar, röster."
Den här byggnaden var från 1930-talet
och användes till och med som bårhus vid en tidpunkt.
En kvinnlig arbetare
upplevde upprepade samtal till sin kontorstelefon
om och om igen.
Och det var ingen där när hon svarade.
Och telefonbolaget
kunde inte avgöra var samtalen kom från.
Byggnaden hade tre olika våningar.
I just den utredningen
satte jag ihop ett team på fyra personer för att kunna bevittna dessa saker.
Jag heter Tony Milford, Anthony Milford Jr.
Jag är av navajo-härkomst, från navajo-stammen.
Stanley kontaktade mig för att få hjälp med utredningen.
Jag var lite orolig för det var definitivt en hemsökning.
Det var definitivt en poltergeist för den flyttar på saker.
Vi åkte dit en helgkväll klockan 21:00.
Jag var där nere.
Plötsligt, på min vänstra sida,
hördes två olika manliga röster.
Jag förstod inte vad de sa till varandra.
Direkt efter det hörde vi ett mynt falla till golvet.
Jag frågade: "Har ni släppt ett mynt där? Hörde ni det också?"
Det låt ett mynt där. Var kom det ifrån?
När man jobbar som utredare
måste man alltid ha en viss skepsis.
Alla fick vända ut och in på fickorna
för att se så att ingen hade mynt i fickorna.
Och nästan genast, när vi gick in i nästa rum,
föll ett mynt och vi kunde se det.
Och precis när det hände, ett till.
Pling.
"Hörde ni det? Det var på andra sidan!"
Nu var vi övertygade om att det fanns nån aktivitet där.
Varför händer det här? Varifrån kommer de?
Stanley träffades i ryggen av ett mynt.
Och det kastades med kraft
och kom från en del vi stod emot.
Var kom det ifrån?
Senare låg det mynt på skrivbordet.
Vi kom tillbaka och mynten var staplade på egen hand.
Det här är de mynten
från den utredningen
på kontoret.
Det fanns totalt 65 mynt.
De var i alla valörer av amerikanska mynt.
Alla landade med krona upp.
Jag kom till slutsatsen att det var en ande
som meddelade mig:
"Jag är här."
Kvällen efter utredningen
var en av utredarna, Dusty, här.
Medan vi jobbade på datorerna
föll ett mynt bakom mig på golvet här.
Dusty tog fram en digitalkamera.
Han började fotografera runt mitt hem.
Precis när han kom över tröskeln till mitt sovrum,
föll fem mynt över hans huvud
och ner på golvet.
Vi visste att myntaktiviteten i utredningen
hade följt oss hit till mitt hem.
Om och om igen, här i mitt hem, landade alla med krona uppåt.
De flesta människor, de flesta kulturer har en tanke om
att vi alla har en livskraft
eller energi eller själ inom oss.
Och när vi dör lämnar livskraften oss.
När den lämnar vår kropp färdas den nån annanstans.
Och ibland
ser vi resultatet av dessa energier som ger sig till känna.
Det var mynten som fick mig att inse
att det fanns en underliggande gemensam nämnare
mellan alla dessa paranormala händelser.
En av de saker vi kom fram till var att alla dessa olika fenomen
kunde kopplas samman genom idén
om ett multi-universum eller dimensionella portar.
Mynten kom uppenbarligen från någon annanstans.
De manifesterade sig i vår fysiska värld och jag bevittnade det.
De har olika dimensioner.
Inom de olika dimensionerna finns varelser som Bigfoot.
Ufon.
Och ibland
färdas de över till vår fysiska värld.
Om man tittar på navajofolkets skapelseberättelse
så passar det in.
Inom navajokulturen
sträcker sig denna teori tillbaka till tidernas början,
som de kallar uppkomsten.
I uppkomsten kom navajofolket genom flera olika världar.
De säger att det finns ett hål i himlen
och de klättrar upp genom det här hålet.
Det låter som en misstänkt korrekt redogörelse
för någon slags dimensionell port som de kom igenom till den här världen.
Tänk om portarna finns kvar? Vi ser dem inte.
Vi vet inte var de finns,
men det är mycket möjligt att de finns kvar.
De paranormala utredningarna
utgjorde mindre än en procent
av allt vi gjorde som Navajo Rangers.
Men när de inträffade var de väldigt betydelsefulla.
De här fallen är otroliga.
Det är tio år sen jag gick i pension.
Jag saknar att göra utredningar och den sortens arbete.
Jag jobbar inte längre för avdelningen,
men jag tänker inte sluta hjälpa folk,
särskilt de som lever i rädsla.
Vi letar alltid efter svar, hur galna de än verkar.
Det finns så mycket mer i universum och i vår värld
än det som finns här framför oss.
Vi har bara börjat skrapa på ytan.
HAR DU EN PARANORMAL UPPLEVELSE SOM DU VILL DELA MED DIG AV,
GÅ IN PÅ UNSOLVED.COM
Undertexter: Sarah Wallin Bååth