DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Před rokem zmizel Joshua Guimond z koleje St. John’s University...
Je to pět let, co byl naposledy spatřen student...
Uplyne 15 let od zmizení Joshe Guimonda...
Student třetího ročníku zmizel, když šel domů z večírku.
Od té doby ho nikdo neviděl.
Myslím, že Josh měl tajemství tak jako všichni ostatní.
Ale je mi jedno, co Josh dělal.
Chceme našeho kamaráda.
9. LISTOPADU 2002
Ten večer byl Josh na večírku.
Na koleji na kampusu hrál s kamarády poker.
Josh přišel na večírek někdy kolem půl dvanácté.
A někdy před půlnocí
si lidé začali uvědomovat, že tam není.
Pár lidí si všimlo, že jeden muž vstal a odešel,
ale nevěděli, jestli to byl on.
Josh prostě najednou na večírku nebyl.
Nikdo neví, co se stalo.
Prostě byl pryč.
- Maturita. - Jo.
Byl na ten projev tak hrdý.
Pamatuju, jak na tom proslovu usilovně pracoval.
To si pamatuju. Jo.
Tehdy s Katie pomáhal na speciální olympiádě.
- Nojo vlastně. To jsem zapomněla. - Jo.
Katie a Josh na plese.
- To je hezká fotka. - Ta se mi moc líbí.
Naším prvním párem večera je Katie Bensonová ze čtvrtého ročníku
v doprovodu našeho předsedy čtvrtého ročníku Joshe Guimonda.
S Joshem jsme vyrůstali. Chodili jsme spolu do školy.
V druháku jsme spolu začali chodit,
takže Josh byl můj miláček ze střední.
Byl velmi pohledný, blonďák s modrýma očima.
Byl sportovec, měl velký smysl pro humor.
To myslím spousta lidí neviděla,
protože vždycky působil velmi sebevědomě a snaživě.
Panebože, podívej, jak vážně se tu tváří.
Vypadáte pěkně nabručeně.
- Ostatní se usmívají. - Ostatní se usmívají.
S Joshem jsme se poznali zhruba někdy v druhém ročníku,
a pak jsme se ke konci střední školy hodně sblížili.
I potom jsme si byli blízcí.
Josh byl nominován na nejnadějnějšího studenta naší třídy
a já si myslím, že by opravdu uspěl.
Josh se rád bavil. Byl společenský.
Vždycky byl šťastný a chytřejší, než měl být.
Před třinácti lety nás hned na začátku označili za výjimečné.
Byli jsme absolventi roku 2000.
Josh se chtěl stát právníkem.
Poznalo se to už v dětství podle toho, jak s vámi mluvil,
když jste se s ním bavili.
Neustále vás zpovídal.
Společnost se může změnit, ale kvalitní výuka se nikdy nezmění.
Po 35. narozeninách by kandidoval v prezidentských volbách.
Ahoj, Joshi!
Měl v plánu jít na právnickou fakultu
a pak se chtěl stát právníkem,
potom politikem
a nakonec prezidentem.
Když jsme šli na vysokou, vybrali jsme si podobné školy.
Já jsem šla na College of Saint Benedict, která je jen pro ženy,
a on šel na St. John’s University.
St. John’s University je jen pro muže.
Jsou to dva samostatné kampusy, ale škola je společná,
takže jsme mohli mít společné hodiny a pokračovat ve vztahu.
V druháku jsem se s Joshem přidal k týmu, který dělal simulaci procesu.
Josh byl na St. John’s o rok níž.
V Joshovi jsem brzy poznal člověka, kterému můžu věřit,
a velmi inteligentního člověka, se kterým se dá dobře vyjít.
Když jsme se lépe poznali, zjistili jsme, že máme hodně společného.
V mém posledním ročníku jsme byli spolubydlící,
a v době zmizení jsem byl jedním z jeho nejlepších přátel.
Naposledy jsem Joshe viděl týden předtím
na Macalester College, kde probíhal simulovaný proces.
Získal řadu cen a já jsem ho chválil.
Říkal jsem, že ho mám rád, a řekl jsem: „Uvidíme se příště.“
To bylo všechno.
V sobotu 9. listopadu 2002 jsme šli s Joshem na brunch.
Potkali jsme tam Katie a ta nám navrhla:
„Nechcete dneska přijít na večírek?“
Tak jsem si řekl: Večer půjdu ke Katie na večírek.
Joshe ale pozvali ještě jiní kamarádi,
kteří večer měli hrát poker v bytě jednoho kluka.
Takže naposledy jsem ho viděl po večeři,
tak v půl sedmé v sedm.
Byl v našem bytě se svým kamarádem Alexem.
Řekl jsem: „Tak já jdu,“ a Josh na to: „Jasně. Užij si to.“
A já povídám: „Taky si to užijte. Tak zatím.“ A to bylo všechno.
Myslím, že od Katie jsem odcházel krátce po druhé hodině ráno.
Šel jsem domů, šel jsem nahoru. Všiml jsem si, že Josh u sebe není.
Ale řekl jsem si: Ještě bude na večírku.
Druhý den ráno
jsem viděl, že tam pořád není.
To mi bylo divné.
Podíval jsem se na AOL Messenger.
Jeho účet byl nečinný víc než 12 hodin.
Napadalo mě jen: Kde je?
Mluvil jsem s Gregem a Alexem, protože s nimi večer byl,
ale ani ti nevěděli, kde je.
Myslím, že byly asi dvě nebo tři odpoledne.
Volal Nick, jestli nevím, kde je Josh.
Prý nepřišel na nácvik simulovaného procesu.
Říkala jsem si, že to se mu nepodobá.
Něco bylo špatně.
Věděla jsem, že se mu něco stalo nebo mu něco zabránilo v návratu,
protože by sám jen tak neodešel.
Takže jsem opravdu měla strach.
V sobotu 10. listopadu ve 22:30 mi volal předseda studentské rady.
Řekl mi: „Musíte nahlásit, že váš syn je nezvěstný.
Jeho kamarádi ho neviděli od včerejšího večera.
Strašně mě to vyděsilo.
Okamžitě jsem věděla, že to je velmi vážná situace.
V tu chvíli moc neuvažujete.
Vaše jediné dítě je nezvěstné. Nevíte, co dělat.
Joshuova matka ohlásila Joshuovo zmizení
večer 10. listopadu ve 23:42.
Úřad šerifa prohledal jeho byt.
Spíš bych to popsal jako lehkou obhlídku.
Byt tehdy nebyl uzamčen.
Hledali stopy boje, stopy jakékoli trestné činnosti.
Možná hledali i dopis na rozloučenou
nebo cokoliv, co by naznačovalo, kde je.
Ale byl to obyčejný pokoj mladého kluka.
Byla puštěná televize.
Nebylo tam nic neobvyklého, nic, co by zavánělo trestným činem.
Prohlédli jeho osobní věci, například peněženku.
Něco by mohlo naznačovat,
že odjel a chvíli chce být pryč, kdyby si sbalil tašku.
Pamatuju si, že tam byly jeho klíče.
Všechno jsme prošli
a jeho auto bylo na parkovišti, kde ho posledně zaparkoval.
Věděli jsme, že nikam neodjel.
Byly tam i Joshovy brýle a pouzdra na kontaktní čočky.
A to je podle mě věc, kterou by si člověk vzal,
kdyby například někde chtěl začít nový život.
Kontaktní čočky potřebujete pro pohyb,
takže když bylo pouzdro otevřené a bez čoček,
usoudili jsme, že se nevrátil domů a je někde na kampusu.
Nebyl důvod uvažovat o něčem jiném.
Nebylo neobvyklé, že mladý člověk nestrávil noc ve svém pokoji.
Mluvili jsme s Joshuovými přáteli a spolubydlícími,
abychom zmapovali jeho pohyb a aktivity večer před jeho zmizením.
Josh a jeho přátelé byli v jeho bytě v St. Maur House.
Z bytu odešli na večírek na Metten Court 75,
což bylo asi pět minut pěšky.
Víme, že dveře Joshuova bytu byly otevřeny Joshovou kartou ve 23:06.
Myslíme si, že to byl on
a že se vracel do bytu pro pár dalších piv.
A tehdy Josh naposledy použil u dveří kartu.
St. John’s University má malý kampus.
Nějaké dva tisíce studentů.
Jednotlivé budovy jsou blízko u sebe.
Joshuova kolej, St. Maur House, je spíše ve střední části kampusu.
Metten Court, kde se konal večírek, je na severním okraji kampusu.
Přes kampus se táhne jezero,
kvůli kterému se nedá jít přímo z Metten Court k St. Maur House.
Ta pokerová párty byla celkem malá akce, bylo tam deset až dvanáct lidí.
Někteří věděli, kdo Josh je, ale neznali ho dobře,
jiní ho neznali vůbec a viděli ho ten večer poprvé.
Řekli, že na večírek přišel mezi 23:30 a půlnocí,
že si dal pár drinků a hrál karty.
Mluvila jsem se spoustou Joshových přátel, kteří s ním byli na párty,
a popisovali ho...
Měl dobrou náladu.
Skvěle se bavil, žertoval.
Na večírku se choval úplně normálně.
Někdo říkal, že byl opilý.
Někdo, že byl dost střízlivý na to,
aby mohl chodit, mluvit a mít nad sebou kontrolu.
Nakonec uviděli, jak Joshua vstává od stolu,
a nikdo nevěnoval pozornost tomu, kam jde.
Podle lidí z pokerového večírku
prostě vstal a odešel, aniž by komukoliv cokoliv řekl.
Jeden svědek řekl, že si mysleli, že jde na záchod.
V daném případě byly vchodové dveře a záchod stejným směrem,
takže pokud někdo nedával pozor, nevěděl, kam přesně jde.
Nevzpomínám si, že by to udělal někdy předtím,
že by odešel jen tak bez rozloučení.
Josh, kterého jsem znala, by řekl lidem, se kterými přišel,
že odchází.
První večer vyšetřování
byl přivezen pátrací pes, aby sledoval Joshovy pachové stopy.
Zamířil k cestě, která je mezi Metten Court
a St. Maur House.
Tam jako by stopa končila.
V době Joshova zmizení
jsem byl reportérem St. Cloud Times specializovaným na zločin a soudy.
Během několika hodin od Joshova zmizení jsem se dozvěděl,
že na St. John’s University někoho pohřešují.
Krátce potom, co Josh zmizel, přivezli policejní psy
a myslím, že jeden z nich našel místo na lávce,
přes který vedla cesta z pokerové párty na Joshovu kolej.
A pak našli dva svědky.
Při našem vyšetřování jsme identifikovali dva svědky, studenty.
Jednak ze St. John’s, jednak ze St. Ben’s.
Takže to byl kluk a holka.
Někdy mezi 0:15 a 0:30 šli podél silnice směrem k Metten Court.
Když došli do oblasti poblíž lávky u Stumpf Lake,
všimli si muže v mikině s kapucí a modrých džínech,
jehož celkový popis odpovídal Joshuovi.
Šli dál, a když se ohlédli podruhé,
ten člověk už tam nebyl.
Bylo to zhruba ve stejnou dobu, kdy Josh odešel z večírku.
Pravděpodobně to byl Josh.
Svědci nehlásili, že by viděli něco nebo někoho jiného.
Žádné další lidi, žádná auta, nic, co by naznačovalo, co se mohlo stát.
Prostě najednou zmizel.
Není nic, co by nás vedlo určitým směrem.
Nejdřív tam byl a vzápětí byl pryč.
Josh zmizel. Jeho přátelé nevěděli, kde je.
Nikdo ho neviděl.
Velice jsem se bála, protože se mu to vůbec nepodobalo,
to nebyl Josh.
11. LISTOPADU 2002 JOSHUA SE POHŘEŠUJE 36 HODIN
Do pátrání bylo zapojeno vícero úřadů.
Hlavním vyšetřujícím orgánem byl Úřad šerifa okresu Stearns.
Nakonec byla povolána Národní garda,
aby nám pomohla s pátráním, protože vlastní kampus,
kde se pohybovali studenti, byl celkem malý,
ale pozemky univerzity byly obrovské.
St. John’s University je soukromý kampus na několika stech akrech.
Je ve venkovské oblasti v okrese Stearns.
Je to rozsáhlý terén, kde jsou bažiny, jezera
i zalesněný, kopcovitý, těžko proniknutelný terén.
V úterý přivezli koně a prohledávali kampus a rokle.
Potom třetí den, ve středu,
nám dovolili, ať se přidáme, a rozdělili nás do skupin.
- Nevrátíme se sem? - Co?
Půjdeme k lávce.
Šel jsem fyzicky prohledávat kampus.
Byly tam stovky lidí.
Byla to asi největší pátrací akce, jakou jsem zažil.
Zřejmě to byla největší pátrací akce v okresu.
Trnul jsem hrůzou,
protože jsme v tom houští hledali kamaráda
a nic jsme nenacházeli.
Chtěla jsem vědět, co se mu stalo. Chtěla jsem, ať se najde.
Jen jsem nechtěla, abych ho našla já.
Joshua Guimond je stále nezvěstný...
FBI se případu chopila celkem brzy.
Úřady v Minnesotě a Wisconsinu řeší znepokojivou záhadu.
V době, kdy Josh zmizel,
se pohřešovalo několik osob ve věku vysokoškoláků.
Všechny jsou zhruba stejně staří a zmizeli v noci.
Nemohlo by tato zmizení něco spojovat?
Byla teorie, že se podél Mississippi pohybuje sériový vrah,
unáší tyto oběti a zabíjí je.
Chris Jenkins zmizel po halloweenské párty z tohoto baru v Minneapolisu.
O šest dní později zmizel 22letý student Michael Noll
po oslavě svých narozenin na večírku v Eau Claire ve Wisconsinu.
NĚKDO TO VÍ
Byli to samí mladí muži.
Lidi jako Josh, úspěšní, motivovaní, ambiciózní...
...vše v okruhu 160 kilometrů od Minneapolisu.
Tyto případy však spojují další dva klíčové prvky.
Alkohol a voda.
Michael Noll a Chris Jenkins zmizeli zhruba ve stejnou dobu
a to zvyšovalo nejistotu v Joshově případě.
Možná by to bylo jiné, kdyby se nestala spousta jiných věcí.
Když se spojí nesouvisející věci, vyšetřování to může vykolejit.
Místní policie i FBI uvádějí,
že i když souvislost nevylučují,
neexistují důkazy, že by případy zmizení souvisely.
Souvisí jejich příběhy?
V tuto chvíli víme jistě jen to,
že jejich děti nejsou nikde k nalezení.
Během počátečního pátrání po Joshovi byli povoláni psovodi
a pes nás dovedl k vodě k místu u lávky.
Takže nás napadlo: Nespadl do vody?
Nešel k vodě?
Možná byl pod vlivem alkoholu a zakopl. Možná je ve vodě.
Po těle se pátralo na dně pomocí sítí, pátrali po něm potápěči,
lodě se sonarovou technologií...
Pohled na to, jak jezero prohledávají sítěmi,
je ta nejneuvěřitelnější a asi nejhroznější vzpomínka, jakou mám.
Hledal jsem svého nejlepšího kamaráda
a podle policie byl na dně jezera.
Nemohl jsem uvěřit, jak je to šílené a vážné,
což si vyžádá svou daň.
Ale když přišla zima,
uvažovalo se, že jak je voda studená a místy brzy zamrzne,
tak pokud je Josh ve vodě,
jeho tělo se vynoří, až když teplota vody stoupne.
Proto jsme pátrání ve vodě přerušili
a čekali jsme na jaro.
Když podzim vystřídala zima, bylo to frustrující, protože se zdálo,
že už se na kampusu nepátrá.
Měla jsem pocit, že se všechno zastavilo a že už je všechno prohledané.
Cítila jsem bezmoc.
Lidé z univerzity navrhli,
aby se do Joshova pokoje nastěhoval někdo další.
Řekl jsem: „Ne“. Nechtěl jsem to.
Podle mě to byl opravdu špatný nápad.
Bylo těžké už jen vídat zavřené dveře,
protože to byl takový symbol:
„To je Joshův pokoj, ale teď to jsou jen zavřené dveře.“
Nevím, jak jsem dokončila semestr, když zmizel Josh.
Bylo to nepředstavitelné.
Chodili jsme spolu na jeden předmět
a já se na něj už nevrátila.
Guimond byl naposledy viděn kolem půlnoci.
Hledali ho opakovaně. Není po něm ani stopy.
Rodina žádala o intenzivnější pátrání.
Josh někde je.
Nenašli jsme tělo. Není důvod považovat ho za mrtvého.
Brian zřejmě nebyl spokojený se směrem, kterým jsme se ubírali,
s rychlostí vyšetřování,
s naší pozorností věnovanou případu
a chtěl vědět, co se jeho synovi stalo.
Někdy v té době rodina přivezla psa, který měl pomoct s pátráním.
Není tam už podruhé nebo potřetí?
Není neobvyklé, že psi zachytí pach dlouho poté,
co někdo zmizel.
Za několik týdnů nebo měsíců.
Tento pes šel za Joshuovým pachem z Metten Court k Stumpf Lake,
pak do Joshova bytu v St. Maur House
a pak k opatství St. John’s Abbey.
St. John’s University je celkem jedinečná instituce.
Je to náboženská vysoká škola.
Na kampusu je klášter a někteří mniši vyučují na univerzitě.
V době, kdy Josh zmizel, prosakovaly často do médií zprávy o tom,
co se dělo v klášteře, v místním opatství.
Další obvinění ze sexuálního zneužívání v St. John’s Abbey v Collegeville.
Soud okresu Stearns dnes přijal dvě žaloby,
podle nichž byli asi před 40 lety zneužiti studenti.
Dnes se přihlásila další oběť,
muž, který tvrdí, že ho ve škole zneužil mnich.
Jde o čtvrtou žalobu podanou na mnicha ze St. John’s Abbey.
Než Josh zmizel,
mluvili jsme o sexuálním skandálu v opatství
a Josh tím byl rozhořčený.
Velmi ho rozzlobilo, že se to děje a že se to ututlalo.
Brian nám řekl, že podle něj Joshua zjišťoval informace
o sexuálním zneužívání, konkrétně pro odborný článek.
Podívali jsme se mu do počítače.
Našli jsme další články,
ale nic na toto téma jsem neviděl.
Takže když pátrání se psem vedlo do opatství...
Označuje to tady.
...když se pes dostal do míst,
kam většinou veřejnost nemá přístup,
vedení nás kontaktovalo, abychom s tím něco udělali.
Vidíte, kam chce jít?
Brian Guimond žádal, aby pátrání v opatství pokračovalo,
oni jim ale přístup odepřeli.
Později nám zavolali
a dali nám souhlas k prohledání opatství se psem.
Teď se tam chce vrátit. Chce zpátky do opatství.
Pes našel Joshův pach v areálu opatství
u zadní části budovy, ale nebyly nalezeny žádné důkazy.
Psi se dají vycvičit na ledacos,
na sledování starých pachů,
na hledání lidských ostatků,
ale nejsou vždy přesní.
A naše kancelář nebyla o tom konkrétním týmu přesvědčená.
V klášteře na kampusu nedaleko odtud žije asi deset pedofilních kněží.
V rámci tohoto vyšetřování
prozatím nebyli spojeni s Guimondovým zmizením.
Myslím si, že jestli Joshuovi někdo udělal něco,
co jakkoliv souviselo s kampusem,
tak ho nikdy nenajdeme.
Ani tělo. Nikdy.
Jsou příliš diskrétní.
V záři večerního světla...
...asi si říkám, jestli ho ještě uvidím
a dozvím se, co se stalo.
Zvuky, které znamenají, že rodina stále doufá a modlí se.
Jiní se nalezli.
Nezvěstní, kteří zmizeli ve stejnou dobu.
Chris Jenkins, student z Minneapolisu. Jeho tělo bylo nalezeno v únoru 2003.
Michael Noll, student z Wisconsinu. Jeho tělo se našlo o měsíc později.
Chris Jenkins a Michael Noll byli nalezeni ve vodních plochách,
u nichž se nacházeli v době zmizení.
Bylo určeno, že úmrtí ostatních studentů s Joshovým zmizením nesouvisí.
Když byli nalezeni ostatní studenti,
bylo o to děsivější, že se Josh stále pohřešuje.
Chris Jenkins i Michael Noll byli nalezeni ve vodě,
a tak se zdálo, že Joshe najdeme.
Když přišlo jaro,
teorie byla taková, že pokud je Josh v jednom z jezer,
voda se ohřeje, plyny v těle odvedou svou práci,
a on vyplave.
A vzpomínám si na výpověď Katie,
která řekla, že nerada vidí, jak se na jezerech tvoří led,
protože pokud tam je, uvězní ho to.
Nerada viděla, jak led taje,
protože by to mohlo vodu ohřát a on by mohl vyplavat,
a to taky nechtěla.
Bylo to velmi stresující a napjaté období, kdy jsme si říkali:
Přijde to dneska?
Úřad šerifa začal hned na jaře prohledávat vodu
a místa kolem vody.
Nakonec se potápěči několikrát ponořili do několika vodních ploch.
A pamatuju si, že Brian prohledával jezera.
Jezdil tam na kajaku.
A nedokázal jsem si představit,
co by se dělo, kdyby se tělo vynořilo u toho kajaku.
Co byste udělali jako otec?
Kdyby byla jejich teorie správná, měl být přímo tam v té vodě.
Měli jsme tam nakráčet a on tam měl být. Jo, konec příběhu.
Jenže tak to nebylo.
Když úřad šerifa ukončil pátrání,
dospěli k závěru, že Joshua ve vodě není.
Když Joshuovo tělo nevyplavalo,
byla řada teorií o tom, co se mu mohlo stát.
Myslím, že nejrozšířenější byla ta,
že mu něco udělal někdo, kdo ho znal nebo si s ním byl blízký.
Možná kamarád, možná spolubydlící.
Během vyšetřování nám jeden z Joshových spolubydlících řekl,
že slyšel hádku mezi Nickem a Joshem ten večer,
než Josh zmizel.
A ta hádka se týkala Katie.
Chodili jsme s Joshem asi čtyři a půl roku,
ale ve třeťáku na vysoké
jsme se rozhodli vztah ukončit a s Joshem jsme se rozešli.
Když Josh zmizel, uplynulo od rozchodu jen pár měsíců.
Hned potom, co Josh zmizel, se hodně spekulovalo,
jestli spolu nechodí Nick a Katie,
jestli spolu někdy něco neměli
a jestli se kvůli tomu něco nemohlo stát Joshovi
nebo jestli Josh nebyl naštvaný, že se dali dohromady potom,
co se Katie rozešli.
Myslím, že jsme se s Nickem do určité míry přitahovali.
O randění jsme uvažovali.
Byli jsme si blízcí.
Bavili jsme se o tom, jestli nechceme být víc než přáteli,
ale nenazval bych to romantický vztah.
Asi jsme se jednou dvakrát políbili a pak jsme si řekli:
„Po téhle cestě teď jít nechceme.“
Katie i Nick ve své výpovědi uvedli,
že mluvili o Nickově touze chodit s Katie.
Nick také přitáhl naši pozornost při vyšetřování,
protože jeho časová osa z toho večera
byla v rozporu s Katiinou původní výpovědí.
Nick nám řekl, že od Katie odešel asi ve 2:30.
A v záznamech kampusu bylo, že si svůj pokoj otevřel ve 2:42
ráno 10. listopadu.
Katie nám řekla, že odešel v jednu hodinu nebo v půl druhé.
Takže tam chybí víc než hodina,
přičemž cesta autem trvá sedm až deset minut,
zvlášť v tuto hodinu.
To, co nám tehdy říkal, se neshodovalo s tím, co řekla Katie.
Nick byl požádán o test na detektoru lži.
Nejdřív nám řekl, že to zváží,
ale když jsme naplánovali termín, omluvil se.
Řekl jsem jim: „Ne, protože to nikomu nijak nepomůže.
Nestojím o falešně pozitivní výsledek, protože nejsou spolehlivé.“
Soudy je neuznávají z dobrého důvodu.
Nemyslím si, že je neobvyklé nebo extrémně zvláštní,
když to někdo v podobné situaci odmítne.
Skutečnost, že to následně odmítl a zrušil,
je věc, kterou musíme zohlednit.
Myslím, že mi přímo neřekli, že jsem podezřelý nebo zájmová osoba.
S tím zmizením jsem neměl nic společného
a napadlo mě jen, že nejdou správným směrem,
protože o tomto směru můžu s jistotou říct, že není správný.
Té teorii jsem nikdy moc nevěřila.
Říkala jsem si, že když budou dál prověřovat Nicka,
když ho budou považovat za hlavního podezřelého
a když nebudou hledat jinde, tak Joshe nikdy nenajdeme.
Hned zkraje mě napadlo, že to byla nějaká nehoda.
A že někdo, kdo se na tom podílel, se to snažil zakrýt,
aby se vyhnul případným důsledkům.
Hned na začátku mě napadlo,
že někdo z večírku ho viděl těsně předtím, než zmizel.
V duchu jsem se ptal:
Říkají mi celou pravdu? Rozumíte?
Anebo se stalo něco, co není lichotivé,
co je možná trapné, a nechtějí, aby o tom někdo věděl,
takže to nikdy nikomu neřeknou?
Ta myšlenka se mi pořád vracela.
Měli velké cíle a ambice.
Měli před sebou celý život.
Jestliže něco věděli nebo se něco stalo,
museli si chránit svou budoucnost.
Z tohoto důvodu mohli něco skrývat nebo tajit.
Ale jestli se na párty něco stalo,
myslím, že je vyloučeno, aby mlčelo všech deset nebo dvanáct lidí.
Já si myslím, že lidé z večírku vědí víc, než říkají.
Když řeknou: „Josh prostě vstal,
řekl, že jde na záchod, a už se nevrátil,“
a nikdo se neptal, kde asi je...
To mi nedává smysl.
Myslím, že neříkají všechno.
Ve dnech, které následovaly po pátrání po tom, kam Josh šel,
vyšetřovatelé stále hledali další fyzické důkazy.
Po prvotní prohlídce
si naše kancelář z Joshuova pokoje neodnesla počítač, pevný disk
ani nic jiného.
V té době neměli důvod domnívat se, že by počítač poskytl informace.
Vycházelo se z počáteční taktiky vyšetřování.
Takže jsme od Briana získali přístup k počítači a zjistili jsme,
že na něm někdo několik dní po Joshuově zmizení
spustil Internet Washer.
Internet Washer byl v roce 2002 program,
který se nainstaloval z internetu na počítač
a dokázal některé soubory z disku smazat buď dočasně,
anebo natrvalo.
Tento program na daném počítači nebyl použit nikdy předtím.
Zdálo se nám to samozřejmě podezřelé
a chtěli jsme se o tom dozvědět víc.
Nebylo to něco, co by Josh na počítači dělal pravidelně.
Když Josh zmizel,
jeho pokoj nijak nezapečetili,
takže si tam mohl přijít kdokoliv.
Proto se Brian rozhodl, že odtamtud všechny věci přiveze.
Bylo to maximálně dva týdny po Joshově zmizení.
Přístup k jeho počítači i všemu ostatnímu měli všichni lidi v tom bytě.
Dával jsem si pozor na to, abych na jeho počítači nic nedělal,
nechtěl jsem nic narušit,
protože mi to připadalo důležité
a nechtěl jsem s ničím manipulovat.
Je zvláštní, že několik dní poté, co někdo zmizí,
někdo jiný jde na jeho počítač a smaže z něj soubory.
Ale nevíme, kdo to byl a co smazal.
Takže si říkáte, že ten počítač je něčím zajímavý.
Dělali jsme všechno spolu. Šli jsme na školu.
Začali jsme novou životní kapitolu
a v totéž jsem doufala po promoci.
Trvalo mi dlouho, než jsem přijala,
že je Josh nezvěstný.
Pořád jsem čekala, že bude v posluchárně
nebo že přijde na simulaci procesu nebo se objeví na kampusu.
Trvalo mi dlouho, než jsem přijala, že už se možná nevrátí.
Byl to můj nejlepší přítel a tady na kampusu byl moje rodina.
Mám v živé paměti promoci v roce 2003.
Většina přítomných tam samozřejmě měla dobrou náladu.
Byl to radostný den. Já nic z toho necítil.
Já to chtěl mít za sebou.
Strašně mi chyběl.
Jako kdybych ztratila část sebe.
Byli jsme si opravdu blízcí a...
Bez něj jsem si připadala trochu ztracená.
ZPRÁVY FOX 9
Už je to pět let, co byl naposledy spatřen student St. John’s.
Nikdo neví, co se Guimondovi stalo.
Přesto jeho rodina a přátelé doufají v jeho návrat.
Teď je to horší.
Je to horší, protože dnes je páté výročí jeho zmizení
a my netušíme, co se stalo a kde je.
POLICIE
Když jsme v případu neměli nic konkrétního,
co by nás nasměrovalo k tomu, co se stalo,
zvažovali jsme skoro všechno.
POHŘEŠOVANÁ OSOBA
Konkrétně jsem se v roce 2008 začal zajímat o Joshův počítač.
Původní pevný disk zkoumali různí lidé.
Ale v roce 2008
jsem se díky nové technologii mohl podívat na některé další věci,
zkusit další možnosti.
Dal jsem disk Úřadu kriminálního vyšetřování
do jejich laboratoře.
A od té chvíle je počítač ústředním bodem vyšetřování.
Zjistili jsme, že program, který jsme na počítači našli v roce 2002,
smaže jen historii prohlížeče, cookies a podobné věci.
Zas tak moc toho z počítače nesmaže.
Takže jsme stále měli velkou část jeho obsahu.
Podívali jsme se na maily.
Byly to běžné věci, které byste u vysokoškoláka čekali.
Co vzbudilo můj zájem jako možný klíč k našemu případu,
bylo to, že trávil čas na Yahoo! Personals.
Identifikovali jsme tři různé profily, které podle nás Josh používal.
V jednom uživatelském jménu byla část jeho jména a PSČ.
A pak měl další dva, v nichž se vydával za ženu.
První je CoochieCoo2002 a druhý GwenGirlBigJugs.
Z následných dotazů na různé uživatele víme,
že chatoval online s muži a vydával se za ženu.
Na základě Joshuova počítače
si myslím, že možná měl tajemství, která si střežil.
Některé věci v počítači naznačovaly,
že možná hledal nějaká příležitostná setkání,
že se snažil poznat lidi, o kterých by možná nikomu neřekl.
Možná zkoumal svou sexualitu,
ale zároveň se díval na pornografii
a měl v počítači pornografii, která byla heterosexuální i homosexuální.
A nikdo, s kým jsme mluvili, se nedomníval ani neměl informace
nebo podezření, že by byl homosexuál nebo trans.
Myslím, že Josh nebyl gay. Nikdy jsem neměla ten dojem.
Když jsme byli spolu a co jsem ho znala,
nevím, že by se zajímal o něco takového.
Nikdy jsem neregistroval žádný náznak, že je gay.
Takže by mě to hodně překvapilo.
Když se díváte na jeho účet, kladete si otázky.
Co byste dělal, kdybyste komunikoval s jeho profilem
a zjistil byste, že to je dvacetiletý student ze St. John’s?
K čemu by to mohlo ponouknout někoho, kdo by na to přišel?
Určitě by to bylo nepříjemné.
Vedlo by ho to k tomu, že by chtěl zjistit, kdo mu to udělal?
Že by se s ním chtěl setkat?
Že by mu chtěl ublížit?
Nevím, k čemu by to lidi mohlo vést. To jsou mé úvahy.
Podle jedné z teorií Josh někoho potkal na chatovacím portálu,
domlouval s ním předem nějaké setkání,
což by vysvětlovalo, proč odešel uprostřed noci.
Možná se setkal s někým, koho úplně neznal,
a něco se mu stalo.
A tak jsme se podívali na události zaznamenané oddělením bezpečnosti.
Toto oddělení má na kampusu na starosti ostrahu.
Zajímala nás hlášení podezřelých aktivit,
abychom našli podezřelá auta, podezřelé osoby
a osoby, které na kampus nepatřily.
Můj zájem vzbudily dvě zaznamenané události.
V obou případech
zpozorovalo oddělení bezpečnosti na kampusu vozidlo,
a to během dvou nocí v roce 2002 před Joshuovým zmizením.
Na kampusu je několik tmavých, nepříliš osvětlených míst.
Jsou při okraji kampusu.
V noci se obvykle nevyužívaly
a chodilo se tam na schůzky a za sexem.
Místa, kde bylo auto spatřeno, odpovídala těmto oblastem.
Oddělení bezpečnosti v záznamech uvádělo,
že když k vozidlu přijeli,
všimli si muže ve věku vysokoškoláka,
jak vystupuje z místa spolujezdce a mizí ve tmě.
V prvním záznamu bylo uvedeno,
že od auta běžel muž ve věku vysokoškoláka.
Nic bližšího říct nedokázali.
Ale v druhém případě
se ostraze podařilo mluvit s jiným mužem ve věku vysokoškoláka,
který seděl na sedadle spolujezdce.
Oddělení bezpečnosti uvedlo,
že osoba na místě spolujezdce nebyla identifikována ani tehdy.
V záznamu je konkrétně uvedeno, o jaké vozidlo šlo,
a popsali ho jako oranžový Pontiac Sunfire.
Získali poznávací značku, popis vozidla
a v jednom případě mluvili s tou osobou.
Řekla jim, že na kampus přivezla studenta.
Kontaktovali jsme osobu uvedenou v záznamu událostí
a podala nám stejné vysvětlení jako tehdy ostraze,
tedy že přivezla studenta z jiného kampusu.
Chtěli jsme vidět to vozidlo,
abychom se podívali po důkazech,
jestli tato osoba neměla nějaký kontakt s Joshuou.
Bohužel to nešlo, protože to vozidlo bylo sešrotováno.
Rádi bychom identifikovali studenta, s nímž dotyčný byl,
a zeptali se, jak tu osobu poznal, jaký byl účel schůzky,
abychom zjistili případnou souvislost s Joshuovým zmizením.
Pokud dotyčný jezdil na kampus často,
chceme vědět, jestli se setkal a komunikoval s Joshuou.
Ale náš úřad šerifa by také rád mluvil s kýmkoli,
kdo měl kontakt s tím mužem v Pontiaku Sunfire oranžové barvy,
nebo s kýmkoli,
kdo tehdy z jakéhokoli důvodu přijel na kampus.
Vyšetřovatelé prověřili fotografie některých mužů
z Joshova účtu na Yahoo!
a osoba z Pontiaku Sunfire žádnému z nich neodpovídá.
Myslím, že Joshuovy aktivity na počítači a konkrétně na Yahoo! Personals
mohly přispět k jeho zmizení.
Zdá se, že navštěvoval seznamku nebo se chtěl seznámit,
a já se domnívám, že to je nejpravděpodobnější scénář.
Když jsme stáhli data z disku, viděli jsme nejrůznější obrázky
a některé přímo souvisí s jeho profilem na Yahoo! Personals.
Rádi bychom, aby nám veřejnost pomohla identifikovat lidi z fotek,
abychom zjistili, jestli nemají nějakou spojitost s Joshuou,
jestli se s ním nesetkali
a proč jsou na jeho pevném disku.
Dal jsem Joshuovu fotografii na zeď,
aby ji viděl každý, kdo přijde,
protože ten případ je nevyřešený.
Musíme si to neustále připomínat, aby se na něj nezapomnělo.
Je to pro mě důležité.
Zklamání u tohoto případu je...
Cesta před námi je dlouhá a těžká.
Naštěstí jsme velmi dobře vybaveni na to,
abychom oslavili závěr
poslední kapitoly prvního svazku našeho života.
Ani v nejdivočejších snech by mě nenapadlo, že ani za 20 let
nebudeme mít tušení, co se mu stalo.
Joshovi teď mělo být 39
a předpokládám, že už by byl právníkem,
ne-li senátorem.
Chtěl jít na elitní právnickou školu, možná na Yale.
Vrátil by se do rodného města a otevřel si kancelář.
Kdyby Josh nezmizel, byl by teď prezidentem Spojených států.
Nebo by k tomu aspoň směřoval.
Vždycky jsem Joshovi říkala:
„Až z tebe jednou bude velký politik,
pamatuj,
že já budu bydlet v západním křídle rezidence
a tátovi postavíš srub na severu v lese.“
A on říkal: „Spolehni se, mami.“
Myslím si, že Josh asi měl tajemství.
Možná ho ta tajemství zabila. Nevím.
Kéž by se přihlásil někdo, kdo jeho tajemství znal.
A vrhl na ně světlo.
Je to náš syn.
Chceme vědět, co se mu stalo. Máme ho rádi.
Ať se stalo cokoliv. Je to můj syn.
MÁTE-LI INFORMACE KE ZMIZENÍ JOSHUA GUIMONDA,
VOLEJTE ÚŘAD ŠERIFA, TEL. +1 320 259 3700, NEBO NAVŠTIVTE WEB
UNSOLVED.COM
JEŠTĚ UVIDÍTE
Máma mi vyprávěla,
že se jí zdá o nějakém divném chlapovi a nějaké paní.
Viděla jsem žalář.
Začali té dívce dělat divné a sadistické věci.
Mám pocit, že se její duch s někým snažil spojit.
Chce, aby ji někdo našel.
Jak se ta loď dostala tak daleko? Co se ten den stalo?
Zjevně nebyl zabit na té lodi. Nejsou tam žádné biologické důkazy.
Tohle nebyla sebevražda.
Tohle byla vražda.
Celý dům vyklidili. Prostě byli pryč.
Nic tam nezůstalo. Na únos vás nic nepřipraví.
Překlad titulků: Miroslav Pošta